KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 36. N:0 9. 65 



fåglarna ängsligt sväfvade öfver våra hufvuden, voro alla bon tomma. Jag undersökte 

 ett stort antal af dessa, men hvarken ägg eller ungar stodo att finna, och ehuru marken, 

 som sagdt, var snöbetäckt, så att spår af ungarna ovillkorligen borde funnits, om dessa 

 varit i närheten af bona, kunde ej något enda sådant upptäckas. Detta, ehuru vi, fyra 

 personer, i en timmes tid ifrigt sökte efter ungarna. Det är mycket svårt att förklara, hvar 

 dessa hundratals fåglar hade sina ungar. Att ismåsarna dock hade dessa i närheten, 

 bevisades tillräckligt däraf, att de gamla fåglarna uppehöllo sig på häckplatsen, och att 

 ungarna ännu ej lämnat stället är lätt att förstå däraf, att ingen enda ungfågel var synlig. 

 Hade dessa flugit därifrån, skulle ej de gamla fåglarna ha varit kvar i sådan mängd, 

 och om något rofdjur varit där och ätit upp ungarna, borde det funnits spår efter detta. 

 Intet spår, hvarken af björn eller räf, kunde dock upptäckas. Det återstår således knappt 

 någon annan förklaring, ån att ungarna af de gamla fåglarna blifvit flyttade bort från 

 boplatsen. Den iakttagelse jag var i tillfälle göra vid Kap Weissenfels på Kung Kai^ls 

 land, där en del ungar faktiskt voro flyttade från bona, talar ej emot möjligheten af ett 

 sådant antagande. 



Ismåsarnes bon på Giles' land voro bj^ggda af mossa, fastän sådan där tycktes före- 

 komma ganska sparsamt. 



Under min färd mellan Spetsbergen och Grönland anträffades ismåsar med stoi^a 

 liggfläckar ännu på ett afstånd af ända till 150 minuter från Spetsbergen. De, som er- 

 höllos längre ut i hafvet, hade ej fortplantat sig och voro mest ungfåglar från föregående 

 år. Dessa ungfåglar skilja sig från de gamla därigenom, att den mörka fläcken mellan 

 näbbet och ögat ännu är märkbar. Det mörka brämet på stjärtpennorna är kvar pä en 

 del af fjädrarna, och stundom finnes en och annan fläck på vingpennorna. Dessa fynd 

 synas bevisa, dels att de häckande fåglarna från häckplatsen ge sig ut på långa färder, 

 åtminstone till omkring 150 minuter från sitt hem, dels att de fåglar, som ej fort- 

 planta sig, under sommaren hålla sig långt ute i polarhafvet. Iakttagelserna sj'nas äfven 

 bevisa, att ismasen, i motsats till så många andra raåsfåglar, redan vid 2 års ålder har 

 anlagt den gamla fågelns dräkt och då fortplantar sig. I närheten af land sågs ej någon 

 enda af dessa yngre fåglar. 



Malmgren anför som en egenhet hos ismasen, att den aldrig simmar på hafvet eller 

 ens lägger sig på vattnet. Det är verkligen mycket sällan man ser detta, och jag iakttog 

 det ej förrän den 23 augusti 1898 vid Treurenberg Bay på Spetsbergen. Där samlade 

 sig kring fartyget en mängd ismåsar, hvilka begärligt slukade de späckbitar, som ut- 

 kastades till dem. Härunder såg jag dem vid flera tillfällen för en kort stund lägga sig 

 på vattnet. 



Under 1898 års expedition besökte vi, som framgår af hvad ofvan är sagdt, trakter, 

 där ismasen fanns i stor mängd, och jag var då, särskildt under augusti månad, i tillfälle 

 att dagligen studera honom. 



Ehuru jag aldrig såg ismasen inlåta sig i strid med andra fåglar, syntes han alltid 

 ingifva respekt hos dem. Kryckjorna bodde fredligt tillsammans med honom, men hand- 

 lade det om en måltid, drogo de sig alltid, undan för honom. Vid Kung Karls land var 

 jag i tillfälle att iakttaga kryckjor, som fångade polartorsk ur ett tätt fiskstim nära 



K. Sv. Vet. Akad. Hanill. Band 36. N:o 9. 9 



