7Ö G. KOLTHOFF, OM NORKA POLARTRÅKTEKNAS DÄGGDJUR OCH FÅGLAR. 



Vid iskanten utanför Grönlands sydöstra kust anträffades den 14 juni 1883 ett litet 

 sällskap årsgarala ungfåglar, hvilka alla afveko från den vanliga ungdräkten därigenom, 

 att deras hufvuden voro mycket ljusa, nästan hvita. Någon annan skillnad kunde jag 

 ej finna på ett exemplar, som fälldes och som nu förvaras på Zool. Riksmuseet i Stockholm. 



Att en sådan egendomlig varietet af fågeln uppträdde i flere exemplar på samma 

 lokal och sedan aldrig blifvit återfunnen, synes mig märkligt nog. 



På Jan Mayen fälldes den 24 juli 1900 tre gamla fåglar vid Södra Lagunen. Ingen 

 af dem hade rufvat. 



På Spetsbergen är han ej sällsynt, ehuru jag ej funnit honom häckande därstädes. 

 Under 1898 års expedition sågs han nästan dagligen i Belsund. I Rendalen inne i Van 

 Mijens Bay var han tämligen vanlig, och flere exemplar kommo till vår tältplats för att 

 äta kött och fett af de renar vi skjutit därstädes. Ett tiotal exemplar fälldes därstädes af 

 Nathorst och mig i början af juli månad. Den sågs dagligen under vår vistelse vid 

 Advent Bay i Isfjorden, där den ofta flög öfver de förankrade fartygen. 



Under 1900 års expedition sågos några få exemplar i Isfjorden, där tvenne gamla 

 fåglar fälldes den 16 juni. 



Märkligt är, att af ett tiotal i juli månad vid västra Spetsbergen fällda exemplar 

 ej någon af dem hade rufvat, och samtliga hade generationsorganen outvecklade. Dessa 

 fynd tyda således på, att arten ej häckar därstädes, ett egendomligt förhållande, då den 

 är så pass allmän. Möjligen häckar den dock på Spetsbergen, och i så fall inne på låg- 

 landet vid Van Mijens Bay. 



På Kung Karls land sågos två exemplar vid Kap Hammerfest å Svenska förlandet 

 den 4 augusti. Vid samma lokal iakttog Nathorst ett par dagarna förut. 



Vid kusten af Giles' land sågos två den 18 aug. 



Swenander upptar den ej bland Beeren Eilands fåglar. Utan tvifvel besöker den 

 stundom denna ö. Jag såg den i hafvet söder därom kort innan ön var i synhåll den 

 12 juni 1898. 



I hafvet mellan Spetsbergen och Grönland sågos och fälldes några exemplar. De, 

 som anträffades långt ute i hafvet, voro alla yngre fåglar, som ännu buro spår af ung- 

 dräkten. Närmare Grönland blef den alltmer talrik, och gamla fåglar sågos redan på 

 120 — 150 minuters afstånd från land. 



I motsats till Lestris parasitica lefver denna art fredligt tillsammans med andra 

 fåglar. Den lifnär sig af fisk och kräftdjur, men går äfven med begärlighet på döda 

 djurkroppar. På nordöstra Grönland fångade den små polartorskar, amphipoder och andra 

 krustaceer, som lefde i och nära hafsytan, samt lemlar och insekter på land. Den hade 

 vid ett par tillfällen äfven blommor i matstrupen, möjligen nedsväljda med fjärilar eller 

 andra insekter.^) 



Den 12 augusti voro de flesta ungfåglarna vid Mackenziebukten på östra Grönland 

 flygfärdiga. Båda makarna försvarade sina ungar med raseri, då man nalkades dem. 

 Honan var härvid ifrigast. Vid flera tillfällen störtade hon sig ned öfver mig och slog 

 mig på hufvudet och armarna med sina vingar. 



1) Swenander omtaler (Beiträge zur Fauna Bären-Insel. — Bihang till K. Vet. Akad. Förh., Band 26, 

 Afd. IV, N:o 3, p. 26), att han jjå Beeren Eilaud funnit Lestris parasitica äta växtämnen. 



