72 G. KOLTHOFF, OM NORRA POLARTRAKTERNAS DÄGGDJUR OCH FÅGLAR. 



Denna labb, om hvilken man kan säga, att den på Spetsbergen är allestädes när- 

 varande, häckar glest spridd öfver landet, och man finner aldrig flere par bosatta tätt 

 tillsammans. Som alla labbar, lägger den aldrig mer än två ägg, hvilka läggas på släta 

 marken utan någon bobyggnad. När man nalkas deras ägg eller ungar, kasta sig båda 

 makarna under det jämmei-ligaste skrän ned på marken och släpa sig undan, som vore de 

 oförmögna att använda både vingar och ben.^) Genom detta beteende lyckas de helt 

 säkert ofta rädda sina ungar ur polarräfvens käftar. Det är helt gifvet, att ett rofdjur 

 genast springer efter en fågel, som ej tycks kunna flyga och på så sätt blir det bort- 

 narradt från ungarna. Först när labbarna se, att man upptäckt deras ägg eller ungar, 

 och att deras list sålunda ej lyckats, svinga de sig upp i luften och störta sig gång på 

 gång ned öfver fridstörarens hufvud. Härunder ha de dock aldrig slagit till mig med 

 vingarna, som föregående art gjorde på Grönland. 



Utom tjufjons välkända sätt att beröfva andra måsfåglar deras måltider samt att 

 röfva ligg och ungar, går han gärna på kadaver, särskildt om dessa äro feta. Någon 

 gång fiskar han själf, och jag har ej sällan funnit små krustaceer i kans matstrupe. 

 SwENANDER^) fann äfven växtämnen i hans mage. 



Det par af denna art, som häckade vid Mackenziebukten på östra Grönland, jagade 

 oupphörligt fjäll-labbarna och tvingade dem att ge ifrån sig de födoämnen dessa från 

 sina utfärder medförde för ungarnas räkning. Den 22 aug. 1898 sågos de första flyg- 

 färdiga ungarna vid Treurenbergbay på Spetsbergen. 



' Lestris pomarina Temm. 



Denna labb var mycket allmän på nordvästi-a Grönland och en mindre koloni häckade 

 vid mynningen af den stora älf, som norr om Sarkak flyter ut i hafvet. Genom den 

 massa slam, som älfven medfört, har en bank af gyttjig lera bildats kring dess utlopp. 

 När jag den 19 juli 1883 nalkades denna plats, kommo omkring 30 labbar af denna art 

 flygande mot mig, och när jag gick ut på banken, flögo de ängsligt fram och åter tätt 

 öfver mitt hufvud. Oaktadt det flitigaste sökande, kunde jag dock hvarken finna Yigg 

 eller ungar. När de fyra eskimåer jag hade med mig slutligen förstodo, hvad jag sökte 

 efter, började de att skratta, och pekade sig på munnen. Det blef nu tydligt för mig, 

 att dessa män, eller ett par af dem, som voro hemma vid Sarkak, hade varit där och 

 tagit äggen samt ätit upp dem. Af de på denna lokal anträffade bredstjärtade labbarna 

 voro några helt mörka, lika mörka som den mörka formen af Lestris crepidata, under det 

 andra voro hvita på undre kroppsdelarna, alldeles lika den vanliga formen, som oftast 

 träffas i Europa. Mellan den ljusa och den mörka funnos alla öfvergångar, och flere så- 

 dana blefvo fällda. 



Vid östra Grönland såg jag ej denna labb, och hvarken under Nathorsts eller före- 

 gående expeditioner har den blifvit iakttagen därstädes. 



*) Det är detta deras beteende, som herrar Römer och Schaudinn tagit för en parningslek! De säga 

 bland annat därom: Das Männchen fiihrt einen schöncn Balztanz aus, kollert sich dabei auf und schleift die 

 herabbängenden Flttgel auf dem Boden (Fauna aretica, p. 12). 



-) L. c. 



