74 G. KOLTHOFF. OM NORRA POLARTRAKTERNAS DÄGGDJUR OCH FÅGLAR. 



Sterna macrura Naum. 



Denna tärna var mycket allmjln vid västra Grönland, där jag såg den i stora skaror 

 — ofta sittade ym isbergen — längs hela kusten ända upp till Melville Bay. Hon var 

 äfven vanlig vid östra kusten, där en stor koloni häckade på den lilla holmen »Tärnön» i 

 Mackenziebukten. Tyska expeditionen 1869 — 70 fann den häckande på Sabineön^) och 

 enligt WiNGE, efter Bay, häckar den i Scoresby sund. Under Nathorsts expedition 1899 

 iakttogs hon häckande på Hvalrossön samt observerades sparsamt i det inre af Kejsar 

 Frans Josefs fjord äfvensom i Kung Oscars fjord. 



Hon är mycket allmän på Spetsbergen och häckar i stora kolonier på små holmar, 

 vanligen längst in i fjordarna. 



På Beeren Eiland är hon ej allmän, men häckar där.^) Jag såg henne såväl vid 

 kusten som vid flere tillfällen inne i landet, och hon häckade helt säkert tillsammans med 

 ejdern på en mossbevuxen holme i en insjö. Ett yngre exemplar, som fälldes vid Nord- 

 hamnen den 18 juni, bar ren vinterdräkt med hvit panna, svart näbb och svarta fötter. 



Den är sällsynt vid Kung Karls land, där dock några vid olika tillfällen iakttogos. 

 Det var alltid två i sällskap, och möjligen desamma, som sågos flere gånger. 



Vid kusten af Giles' land sågos två exemplar den 19 aug. 1898. 



Hvarken på nordöstra Grönland eller på Spetsbergen har jag någonsin funnit denna 

 tärna lägga mer än två ägg, under det hon vid Östersjön i regel lägger tre. Den 1 juli 1898 

 hade hon på Spetsbergen starkt rufvade ägg, och den 27 augusti såg jag för första gången 

 flygfärdiga ungar. 



Om man nalkas en holme, där denna tärna har ungar, som ännu ej kunna flyga, 

 begifva dessa sig simmande ut i hafvet. Härunder trycka de sig så djupt ned i vattnet, 

 att endast ryggen och öfre delen af hufvudet äro öf-ser ytan. De likna härunder på något 

 afstånd mer en simmande orm än en fågel. 



Tärnan synes älska att sitta på isberg, och under Grönlands kust ser man henne 

 ofta i tusendetal betäcka öfre delen af flytande isberg. 



(L.) och att äfven ett exemplar af denna art samma är blifvit skjutet under den tj^ska fiskeriexpeditionens fartyg 

 Olgas vistelse i Recherche Bay, Belsund, af kaptenlöjtnant v. USLAR. 



Då Spetsbergen ligger så långt aflägset från denna fågels utbredningsområde, och deruia art är vida mer 

 stationär än de öfriga labbarterna, måste dessa uppgifter bero på förväxling med någon annan fågelart. Mod 

 Nathorsts expedition besökte jag Svenska förlandet, just som vi sågo Lernerexpeditionens fartyg aflägsna sig 

 därifrån. Jag såg då tvenne mörka ungfåglar af Larus glaucus, som från ön kommo flygande emot oss och sedan 

 återvände kretsande högt i luften bort öfver ön. Dessa fåglar betedde sig alldeles som storlabbarna af nämnda 

 herrar omtalas ha gjort, och det är nog sannolikt, att de blifvit tagna för storlabbar. Då det visat sig, att 

 herrarna Römer och Schaudinn under Lernerexpeditionen förväxlat åtskilliga andra fågelarter, synes mig detta 

 antagande böra få gälla, åtminstone till dess det visat sig, att fågeln blifvit återfunnen, eller det blifvit konsta- 

 teradt, att den af kaptenlöjtnant v. Uslar fällda och hemförda fågeln rätt bestämts. Skulle storlabben finnas 

 vid Spetsbergen, borde den oupphörligt besöka de stora ejderkolonierna för att, sin vana trogen, röfva ägg och 

 ungar. Jag har studerat denna fågel på Färöarna och vid Islands kuster och funnit, att den till följd af sin 

 roflystnad och sin höga flykt är mycket lätt att iakttaga, och vanligen den första fågel man ser, då man kommer 

 dit, där den finnes. 



1) Die Zweite Deutsche Polarfahrt 1899—70, p. 239. 



^) SWENANDER faiiu hennes ägg. L. c. 



