80 G. KOLTHOFF, OM NORRA POLARTRAKTERNAS DÄGGDJUR OCH FÅGLAR. 



men synes i allmänhet ej gå så långt in i de djupa fjordarna, som den gör på Spets- 

 bergen. 



Vid Grönlands ostkust såg jag den endast vid iskanten utanför sydöstra Grönland. 

 Vid nordöstra kusten träffade jag den ej. Natuorst nämner, att han på sin färd söder 

 ut längs kusten såg den första alkan^) utanför Kap Parry, och att den uppträdde i mängd 

 utanför Liverpoolkusten, där den sträckte in mot något fågelfjäll innanför Raffles ö. Det 

 är således troligt, att den där bosatta kolonien är den nordligaste på östra Grönland, och 

 att arten ej går norr om Liverpoolkusten. ^) 



Pä Jan Mayen häckar den i stor mängd, och vid mitt besök där den 21 juli 1900 

 träffades såväl ägg som nyldäckta och en ä två veckor gamla ungar. 



På Spetsbergen förekommer alkan, som fångstmännen kalla denna grissla, i stor 

 mängd och häckar mångenstädes i stora och täta kolonier uti branta bergväggar, såväl ute 

 vid hafvet som långt inne i fjordarna. Hon synes dock af helt naturliga skäl vara fåtalig 

 på östra sidan om ögruppen. Hafvet är där nästan ständigt uppf3'lldt af is, och alkfåglarna 

 ha för kort tid på året öppet och i allmänhet för litet vatten för sin trefnad. 



På Beeren Eiland häckar alkan, som nämndt, i stor mängd tillsammans med Uria troile. 



Vid Kung Karls land fanns den ej häckande och var mycket sällsynt i hafvet där- 

 omkring. Endast ett ensamt exemplar sågs utanför Kap Hamraerfest den 8 augusti. Vid 

 Giles' land iakttogs den ej. 



Under 1900 års färd emellan Spetsbergen och Grönland, visade det sig, att denna 

 art från sina häckplatser sträckte långt ut öfver hafvet för att fiska. På ett afstånd af 

 65 minuter från Jan Mayen sågs den 25 juli en mängd alkor sträcka mot ön, och många 

 af dem buro fiskar i näbbet till sin unge. På 120 minuters afstånd från Spets- 

 bergen och från Jan Mayen uppträdde den ännu talrikt, och det långt öfvervägande an- 

 talet af dem, som fälldes, var sådana, som fortplantade sig. Det kunde äfven tydligt 

 nog märkas, att fåglarna ännu sträckte samma väg till och från land. 



Längst in bland den grofva polarisen fanns ej någon alkfågel, men så snart vi 

 kommo ut i mer öppet vatten, visade den sig under hela färden, tills vi närmade oss den 

 grönländska kusten. Då vi kommit på omkring 76°40' nordlig lat. och 16° västlig longit., 

 visade den sig ej mera. 



Att denna art från häckplatserna ej sträcker mycket längre ut öfver hafvet än som 

 här är uppgifvet, synes bevisas däraf, att de allra flesta, som erhöllos på längre afstånd 

 frän land, ej hade foi'tplantat sig och saknade liggfläckar. Således fälldes 14 exemplar på 

 omkring 76°40' nordl. lat. och 0°20' ostl. long. den 8 — 10 juli 1900, och af dessa var endast 

 ett individ, en hona, fortplantningsskicklig. Den hade lagt 'ågg och äfven rufvat. Flere 

 . af de öfriga exemplai"en, som fälldes, och många som sågos, hade ej fullständigt aflagt 

 vinterdräkten, ett tydligt bevis på, att de ej fortplantade sig. Dessa iakttagelser sjaias 

 bevisa, att såväl af denna art som af flere andra hafsfåglar uppehöllo sig sådana indi- 

 vid, som af en eller annan orsak ej fortplanta sig, under sommarmånaderna långt ute i hafvet. 



^) Med alka menas Uria brflnnichii. 



-) Deu österrikiska expeditionens iakttagelser pä Jan Mayen, att en stor mängd den 11 oktober sträckte 

 förbi ön, synes tyda pä nordligare häckplatser. Möjligen kommo dessa från Spetsbergen. (Die Intcriiat. Polar- 

 forschung 1882 — 1883. Die Österreichische Polarstation Jan Mayen, p. 118.) 



