84 G. KOLTHOFF, OM NOKKA PULAKTKAKTKKNAS UÄGGDJUli OCH FÅGLAR. 



törekomuier ej i större mängd. Vid kusten af Hope Eiland var den allmän och häckade 

 utan tvifvel på detta land. På Kung Karls land var den rätt vanlig, och flera kolonier 

 voro bosatta där, såväl på Svenska Förlandet (vid Kap Weissenfels, på sydsidan af Norden- 

 skiölds berg och F^ap Hammerfest) som på Kung Karls ö. Afven vid kusten af Giles' 

 land sågos några få exemplar den 18 och 19 augusti, och den häckade på Karl XII:s ö. 



Ute i hafvet mellan Spetsbergen och Grönland sågs teisten dagligen, ehuru fåtalig, 

 så länge vi voro norr om 76° nordl. lat. och öster om 2° västl. long. Längre mot 

 söder och väster blef han mycket sällsynt, och under seglatsen mellan Jan Mayen och 

 Grönland sågs endast en individ inne bland isen den 27 juli. 



Redan Holböll nämner, att han har funnit den vid västra Grönlands kust före- 

 kommande formen variera mycket, såväl till näbbets storlek som till dess form. Sedan 

 har WiNGE konstaterat, att dessa Holbölls uppgifter äro riktiga, och att den grönländska 

 teisten verkligen utgöres af en mellanform mellan Uria grylle typicus och U. grylle var. 

 mandtii. ^) Stejner ^) och andra, som velat skilja de båda formerna i arter och säger, 

 att båda finnas på Grönland, synes således i viss grad ha rätt häri. 



Den form, som förekommer på Spetsbergen och Beeren Eiland synes vara konstant 

 skild, om äfven, efter hvad jag har funnit, det svarta vid roten af vingens hvita fjädrar 

 ofta finnes mer eller mindre utbredt. Skillnaden är dock så obetydlig, att fågeln svår- 

 ligen kan betraktas annat än som kännetecknande en föga skild, nordlig form. 



Ingenstädes i Ishafsländerna har jag sett denna art förekomma i störte kolonier. 

 Vanligen träffar man 5 — 20 par häckande tillsammans, och oftast äro de bosatta lågt ned 

 bland bergrasen, stundom dock äfven i de höga bergens öfversta branter, där man ofta 

 ser dera sitta utanför de springor eller hål, i hvilka de ha sina ägg. Den 12 aug. 1898 

 sågs på Kung Karls land den förste utflugne ungen. 



På Spetsbergen lifnärde denna art sig hufvudsakligast af den därstädes mycket 

 vanliga stora räkan Sclerocrangon boreas. Då fåglarna ej visade någon skygghet, kunde 

 jag ofta på nära håll iakttaga dem, när de kommo upp från djupet, medförande denna 

 räka. Liggande på vattnet hackade de sönder och förtärde den. På Beeren Eiland fann 

 jag mest amphipoder uti deras magar. ^) Ute i hafvet lefva de äfven af amphipoder 

 och små räkor. På Kung Karls land såg jag dem bära svnå polartorskar till sina ungar. 



Mergulus alle (L.). 



Vid västra Grönland sågs denna art i större antal först i Bafiinshafvet, där den 

 tilltog i mängd, ju längre vi kommo mot norden, och ju mer vi norr om Mel villebukten 

 närmade oss land. Vid Ivsugigsok norr om Kap York häckade den i stenrasen i otaliga 

 skaror. Jag träffade där, omkring ett par kilometer från hafvet, stora kolonier, som häc- 

 kade i stenhögar. Den 26 — 28 juli fann jag såväl ägg som halfvuxna ungar. 



^) Grönlands fugle, p. 214. 



^) Se Remarks on the Species of the Genus Cepphus. Proceed. U. S. Nat. Mus. Vol. VII, 1884, p. 210. 



') Äfven SWENANDER fann dem där hufvudsakligast äta gammarider. (L. c.) 



