KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 36. N:o 9. 85 



Vid östra Grönland såg jag den i små sällskap bland isen utanför den sydöstra 

 kusten i juni månad 1883. Däremot träffades den ej alls vid nordöstra kusten, diir den 

 troligen ej finnes vid den kända delen af landet norr om Liverpoolkusten. Vid sistnämnda 

 kust åter träffade Nathokst den i stor mängd. ^) Ett ensamt, synbarligen sjukt exem- 

 plar, observerades af honom den 19 augusti 1899 vid Åkerbloms ö i Kung Oscars fjord. 

 En större flock, troligen vilsekommen, sågs af Nathorst i stark tjocka sträcka norr ifrån 

 45 minuter öster om Pendulumön den 1 juli 1899. (»Två somrar», II delen, p. 82.) 



På Jan Mayen häckade den på några få ställen i stort antal, och på Spetsbergen 

 är denna fågel utan tvifvel den, som förekommer i största mängd. Malmgren uppgifver, 

 att Uria brUnnichii af alla fåglar är den talrikaste på Spetsbergen. ^) Utan tvifvel före- 

 kommer dock rotges, som Mergulus alle kallas af fångstmannen, i många gånger större antal. 

 Uria briinnichii häckar nämligen ej öfverallt, men rotges häckar i massor uti hvarje fjäll- 

 brant, som gränsar till hafvet eller fjoi-darna, och ofta rätt långt Irån hafvet. Millioner 

 rotges ha på Spetsbergen sina häckplatser högt uppe i fjällen, och fåglarna flyga så högt, 

 att man ej ser dem med blötta ögat, när de sträcka mellan häckplatsen och hafvet. 

 Stundom hörde jag i Belsund och i Isfjorden m. fl. ställen ett aflägset brus uppe i rymden 

 och upptäckte med ansträngning, att ljudet härledde sig från skaror af denna fågel, hvilka 

 dygnet igenom bildade liksom en bred luftbrygga mellan fjället och hafvet. ^) 



På Beeren Eiland häckade rotges i rätt stort antal i stenrasen under Mount Misery 

 samt i små kolonier bland stenarna i bottnen af en uttorkad älf på östra sidan af ön 

 och äfven på ett par andra ställen vid östra kusten. Swenandeu fann en koloni bosatt 

 vid Alfreds berg nära Elias sjö. *) 



Den sågs fåtalig utanför kusten af Hope Eiland den 22 juni 1898. Däremot fanns 

 den ej häckande på Kung Karls land och var sällsynt i hafvet däromkring. ^) Ett par 

 enstaka individer sågos utanför kusten vid Giles' land den 19 aug. 1898, och andra iakt- 

 togos i närheten af Karl XII:s ö. 



Under färden genom polarisen mellan Spetsbergen och Grönland uppträdde denna 

 art i mängd och sträckte till och från Spetsbergen, tills vi komrao väster om 5° ostl. 

 long. Längre mot söder blef den fåtaligare, men var ännu allmän vid 77°30' nordl. lat. 

 och 2° ostlig long. Ännu längre mot söder och väster var han så sällsynt, att endast 

 2 — 3 individer sågos dagligen, och de, som blefvo fällda så långt ute i hafvet, hade ej 



') Tvä somrar i Norra Ishafvet, II, p. 185. 



ä) Öfversikt af Kougl. Vet. Akad. Förli. 1863, p. 11. 



^) Afveu Fulmarus glacialis häckar i nästan alla branter och förekouimer i vida större mängd än Uria 

 briinnichii, äfven om denna vid kolonierna är koncentrerad i stora skaror. 



*) L. c, p. 42. 



^) I Fauna arctica p. 79 uppgifves, att Lernerexpeditionen fann den häckande på sydkusten af Svenska 

 Förlandet. Då jag med Nathoksts expedition samma år besökte denna ö och just reste längs södra kusten, 

 men ej fann något enda exemjdar af denna fågel på eller i närheten af land eller på någon af öarna, före- 

 faller mig uppgiften tvifvelaktig. I den nu föreliggande inledningen till Fauna arctica äro för öfrigt alkfåglarna 

 omnämnda pä ett sådant sätt, att man ofta ej vet, hvad man sksdl tro om uppgifterna. Sä står t. ex. p. 10: 

 Die Rotges (Uria troile) hingegen, die von unsere Mannschaft wegen der roten Beine Franzosen genannt wurden, 

 sind fleissiger». Dä nu rotges och Uria troile äro skilda fågelarter, och ingen af dem har röda ben, och då 

 för öfrigt äfven andra fågelarter blifvit förväxlade af författarne (se Lestris longicaudata), synas uppgifterna mindre 

 tillförlitliga. 



