BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢK 27 



al spaţiului, şi dupe relaţiunile ce exista între fie-care punct, şi ele- 

 mentul seTi polar se disting- diferitele specii de elemente principale 

 ale formelor. 



Et bine. Se neglige tocmai acesta teorie generală, şi se preferă 

 definiţiunea diferitelor elemente principale ale formelor prin pro- 

 prietăţi particulare cart sunt consecinţe ale teoriei generale. 



Este evident că acest procedeu nu este nici sciinţific nicî pe- 

 dagogic. 



Ce avantagiti pote să fie de a presenta disparat, lucruri carî se 

 pot presenta în legătură intimă între ele? Nici unul. 



Din contra tratarea generală a subiectului, presintă imensul avan- 

 tagiti de a presenta cunoscinţele geometrice ca formând un fel de 

 fiinţă organisată cu relaţiunî bine stabilite în tote părţile lor. 



In special în teoria polaritate! totalitatea fasciculelor şi punctelor 

 ce legă fie-care punct cu polara sati cu planul s£Q . olar, constitue 

 un fel de anatomie a formelor geometrice, dupe cum celulele şi fi- 

 brele într'un organism viu. 



Reţeua de forme auxiliare care legă între ele tote elementele im- 

 portante ale acestor figuri, maî presintă şi avantagiul de a forma 

 imagină, şi de a se imprima ast-fel uşor în memorie. 



Un exemplu care ilustreză forte bine conclusiunile precedente, 

 '1 găsim în studiul focarelor şi directriţelor. 



Nu se pote imagina nimic maî artificial şi mat puţin satisfăcător 

 ca definiţiunea focarelor sati curbelor focale şi a directriţelor cores- 

 punolStore în geometria analitică. 



A spune s. e. că focarele sunt nisce puncte, ast-fel că expre- 

 siunea distanţei lor la un punct 6re-care al curbeî, să fie o func- 

 ţiune liniară de coordonatele acestui punct, este evident o defini- 

 ţiune pur algebrică, forte secă, şi care nu exprimă nimic organic 

 în legătură cu elementele curbei. 



A defini focarele cum face Pliiker, cu ajutorul punctelor imagi- 

 nare ciclice şi a dreptelor isotrope, este, de şi interesant, dar tot 

 aşa de puţin concret. 



Se vede din contra uşor, prin comparaţiune, cât este de palpa- 

 bilă definiţiunea, resultând din teoria generală a polaritate! şi a 

 formelor involutorii corespuncJet.6re. 



Fie-care punt al planului este în legătură cu polara sa, prin o 



