BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCHNŢE 



Nu e tot aşa anul următor. In 1898 caşurile de febră tifoidă încep 

 să apară în serii mici ; numărul lor se ridică treptat. De la 1 2 în 

 Aprilie şi 8 în Maiu, caşurile de febră tifoidă ajung la 1 5 în Iunie, 

 20 în Iulie, 24 în August, 48 în Septembre .. Chiar când în reali- 

 tate numărul caşurilor de bolă ar fi fost de 3 — 4 ori mat mare, pre- 

 supunerea unei origini comune şi a unei cause generale, cum este 

 infectarea ab origine a apeî din conducte are împotriva eî modul 

 apariţiuneî acestor caşuri, precum şi cifra lor relativ mică faţă de 

 cifra populaţiuneî care se alimenteză cu acesta apă. 



Din contra, explosiunea violentă a epidemie! în Octombre 1897 

 confirmă opiniunea că apa de băut servia de vehicul baciluluî tific. 

 Infectarea eî s'a putut face atunci ne în sus de Arcuda, cum s'a 

 presupus în general până acum, fie într'un punct ore-care al ape- 

 ductului sau chiar în drumul verî-uneî artere principale din oraş. 



Prima presupunere este mat puţin probabilă : baciliî tificî care 

 ar putea să intre în apa rîuluî şi să ajungă în basinele de decantare, 

 au să întîmpine de acolo şi până în conductele din oraş mal multe 

 cause de distrugere sati cel puţin de micşorare a numărului lor. 

 Acţiunea binefacătore a unei sedimentări mal prelungite, în basine 

 deschise, expuse prin urmare la influenţa razelor solare, diluarea 

 bacililor într'o masă de 40.000 — 50.000 metri cubl de apă, con- 

 flictul cu bacteriele saprofite, adesiunea germenilor tiflei de pereţii 

 rezervorelor şi conductelor prin cari trec, sunt atâtea cause de îm- 

 puţinare a numărului bacililor aduşi în basinele de sedimentare. 



Ast-fel în condiţiunî normale, pericolul care ar resulta pentru 

 Capitală în urma infectare! apeî de conduct chiar de la Arcuda, 

 este în realitate micşorat de factorii naturali amintiţi. In casurî ex- 

 cepţionale de ploi şi inundaţii, pericolul devine mal mare, din causă 

 că apele de suprafaţă care se scurg în Dâmboviţa sunt cu mult mai 

 abundente şi infecteză rîul în mod mal sever. 



Asemenea condiţii anormale ati existat în 1897 ; afară de ploi şi 

 inundaţii se scie că în primăvara acelui an unul din cele două con- 

 ducte principale de apă, de 650 m. m. diametru, care trece prin faţa 

 cazărmeî Mal-maison spre a se ramifica apoi în oraş, s'a rupt odată 

 cu prăbuşirea malului stâng al Dâmboviţel, din dreptul podului de 

 la Cotrocenl. E probabil că acest accident a înlesnit într'un mod 

 ore-care intrarea bacililor tiflei în apa din conducte, cu atât mal 



