502 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 



Dacă ne raportăm la epidemiea din 1897 de ^ a Bucurescî, pre- 

 cum şi la epidemiele tifice de origină hidrică din alte oraşe, obser- 

 văm că infectarea apeî de băut nu se manifestă prin îmbolnăviri 

 în şerif atât de micî faţă de populaţiea care întrebuinţeză apa in- 

 fectată. Pe de altă parte durata lungă a aceste! epidemii care în 

 curs de 3 — 4 lunî se menţine aprope la acelaşî nivel, nu cadreză 

 cu presupunerea că apa de conducte ar fi fost infectată cu bacilul 

 febreî tifoide, de 6re-ce acest microorganism odată intrat în apa 

 rîuluî şi în conducte, are tote şansele să dispară repede, cum s'a 

 întâmplat de altmintrelea în 1897, când epidemia propriu zisă, da- 

 torită infectare! apeî nu a durat de cât două lunî (Octombre — No- 

 oembre), ridicându-se la 1 162 casurî în acest scurt interval. 



Dar proba cea maî sigură că apa de conducte, de şi forte încăr- 

 cată de bacteriî în 1899, nu a conţinut bacilî tificî, stă în faptul că 

 din cele 243 strade pe care s'au ivit caşurile de febră tifoidă din 

 anul trecut, numaî vre-o 60 sunt strade maî apropiate de centru, 

 prevăzute cu conducte şi canale. Pe lângă acesta caşurile de febră 

 tifoidă de pe aceste strade centrale s'ati produs maî ales în Oc- 

 tombre, adică tocmaî către sfârşitul epidemieî. 



Ivirea şi localizarea epidemieî din anul trecut, ca şi a celeia de 

 1898 în părţile excentrice ale oraşuluî ne impune să cercetăm dacă 

 nu cumva puţurile numerose în acele părţî, au fost infectate cu bacilî 

 de febră tifoidă. 



Nu cunoscem numărul exact al puţurilor din Capitală. După re- 

 censământul din 1878 se găseu 1.764 puţurî, din care aprope a 3-a 

 parte au" secat în timpul canalisăreî Dâmboviţeî, ast-fel în cât ar fi 

 rămas aproximativ numaî vre-o 1.300 puţurî în totă Capitala. 



Prin construcţiunea lor viciosă şi maî ales prin situaţiunea lor în 

 vecinătatea imediată a locuinţelor, lângă sau chiar în curţî murdare, 

 în apropriere de latrine primitive, aceste puţurî dau de multe orî o 

 apă rea din tote punctele de vedere, şi pe care nicî populaţiunea 

 dimprejur nu o întrebuinţeză ca apă de băut. Ast-fel se explică 

 faptul că cu totă presenţa puţurilor prin mahalale, sacagiî vând 

 prin acele părţî aproximativ 18.000 sacale apă de conduct pe fie- 

 care săptămână, cel puţin în lunile de vară. Cu tote acestea apa de 

 puţ, chiar când ar fi întrebuinţată numaî ca apă de spălat, tot ar 

 putea să dea nascere la infecţiunî tifice, dacă ar conţinea agentul 



