12 W. LILLJEBORG, SVENSKA ARTERNA AF SLÄKTET CYCLOPS. 



Cijclops hicugpidatus SCHMEIL: Deutsclilaiuls freilebende Siisswasser-Copepodeu, 1. Theil: Cyclopidae. Bibliotheca 

 Zoologiea. Pag. 75, Taf. II, Fig. 1—3. — 1892. 

 » » Idem: Ibm, Heft 21. Nachtrag, Pag. 149. — 1898. 



Anm. Denna art synes af alla vara den mest växlande i morfologiskt hänseende, och den vexlar icke 

 endast i storlek och vissa kroppsdelars formbildning, utan äfven i det l:sta antenuparets segmentering. Under 

 alla dessa vexlingar är emellertid fötternas bildning hufvudsakligen konstant, och detta torde med skäl böra 

 betraktas såsom ett bevis för fotliildningcns stora betydelse för artdistinktionen inom detta släkte, ehuru Schmeil 

 i sitt för öfrigt omsorgsfullt utarbetade och förtjenstfulla verk öfver dessa kräftdjur underkänt den. 



Beskr. Honan af den typiska formen. Dess längd, utan inberilkning af stjert- 

 borsten, är i allmänhet 1,5 — 1,7 mill. Stundom är den dock märkbart mindre, om än 

 exemplaren äro fullt utbildade. Den är, sedd ofvanifrän, af en jämförelsevis temligen 

 långsträckt, ehuru framtill tjock form, det förra på grund af den baktill smale och med 

 lång furca försedde stjerten, och det senare på grund af den betydlige tjockleken af det 

 l:sta hufvudbålsegmentet, i hvars bredd baktill den största bredden af stjertens l:sta 

 segment innehålles nära 3:ne gånger. Längden af det förra segmentet är något litet 

 större än den gemensamma längden af de 4 följande hufvudbålsegmenten. Hufvudbålen 

 är af en aflångt oval och, såsom vanligt, baktill smalare form, och de bakre hufvudbål- 

 segmenten aftaga starkt i bredd bakåt. Det sista (5:te) hufvudbålsegmentet har de bakre 

 sidohörnen trubbiga eller afrundade och föga utstående utom sidorna af det l:sta stjert- 

 segmentet (tab. I, fig. 12). Detta segment, som starkt afsmalnar bakåt och framtill å 

 hvardera sidan har en med korta borst eller taggar försedd urbugtning eller inskärning, 

 antydande gränsen mellan de båda uti det samma sa-mmansmälta segmenten, är betydligt 

 längre än de 3:ne följande segmenten tillsamman. Stjertgrenarne (furcan) äro särdeles 

 långe och vanligen längre än de 3:ne sista stjertsegmenten tillsamman, och stundom till 

 och med längre än l:sta stjertsegmentet. De äro smale och divergera föga bakåt samt 

 lemna ett godt kännemärke för arten därigenom att det vid yttre kanten af de samma 

 fastade, jämförelsevis temligen stora och starkt utstående borstet sitter närmare intill 

 midten af deras längd än intill dei^as ändar, och de i hönien af desse ändar varande 

 borsten, af hvilka det i yttre hörnet är gröfre och mera tagglikt, äro ungefär af samma 

 obetydliga längd. Det inre af de 2:ne mellersta stjertborsten är temligen betydligt längre 

 än stjerten. Det ofvanpå stjertgrenarne och innanför deras ändar varande borstet är 

 ganska långt. Den i yttre kanten af de samme närmare basen varande inskärningen, med 

 ett par ytterst små borst eller taggar, är starkt markerad. Vanligen är skalet ä stjerten 

 och i synnerhet å stjertgrenarne ojämnt af ytterst små impressioner. 



Antennerna af l:sta paret äro vexlande och läcka merendels blott till bakre kanten 

 af l:sta hufvudbålsegmentet, men stundom bakom denna kant till midten af det 2:dra 

 hufvudbålsegmentet. De vexla äfven däruti, att de stundom hafva 17 och stundom blott 

 14 leder. Det förra är det vanliga, och det senare beror därpå, att den 8:de leden, som 

 i det förra fallet är delad i 4 leder, förblifvit odelad, och endast företer svaga spår till 

 delning. Detta, som enligt hvad jag erfarit dels synes vara beroende af individuella vex- 

 lingar och dels af lokala förhallanden, förekommer i trakten af Upsala mest under våren 

 och på sådana ställen, där de vatten, i hvilka den förefinnes, äro beskuggade af skog. 



