Nalturalhistoriska Daganteckningar. 99 
lingar innehålla, skulle anse sig berättigad att frånkånna författa- 
rene en djupare vetenskaplig syftning, ån den som deras ordalag 
innebära. Man kan svårligen påstå, att Linné vid för- 
fattandet af Calendarium Flore 1755, detta mönster, hvarefter 
alla andra dylika sedan inrättades, hvilket begynnes med Predi- 
karens ord: ”allt hafver sin tid” och Virgilii: ”Stat sua cuique 
dies”, hvari han jemför dessa observationer på djur och vexter 
med de astronomiska i afseende å årstidernas bestämmande, en- 
dast åsyftat att derigenom få, såsom han uppgifver, tiden för 
sådd, höbergning och skörd samt när trädgårdsmästare böra: ut- 
flytta och intaga sina krukvexter, bestämd och hvilande på så- 
krare grunder ån den gamla Bondpraktikans. Visserligen afsågs 
dervid äfven det gagn, ekonomien af desamma kunde draga, men 
otvifvelaktigt såsom något sekundärt och hårflytande af den nog- 
grannare kännedom af naturen, man genom de anställda obser- 
vationerna förvärflvat. — 
Ehuru åfven i Finland allt ifrån dessa tider antecknin- 
gar af ifrågavarande fenomener flerstädes gjordes, fann likvål det 
af Linné gifna föredömet att i tryck offentliggöra desamma icke 
någon efterföljd hos oss — med undantag af några hithörande upp- 
gifter i ”Tidningar utgifne af ett Sällskap i Åbo” — förr än år 
1786, då J. G. Justan der under Prof. C.N. Helle nii presidium 
utgaf Specimen Calendarii Flore et Faunce Aboénsis. Denna 
förteckning öfver en ganska stor del af de omkring och i i Åbo 
befindtliga - vexters bladbildnings,  blomnings, fruktmognads och 
