36 



redan ar nämdt om valfisket. Den strömming, 

 som under denna årstid erhålles, är mindre, än 

 lekströmmingen om våren, och mycket fetare. — 

 Vinterfisket är i denna Skärgård så litet både 

 utöfvadt och lönande, att det knappt förtjenar att 

 nämnas. Den strömming, som här fås under vin- 

 tern, tages alltid med isnot, h vilken i anseende 

 till form och uppställning på intet sätt skiljer sig 

 ifrån den beskrifna strömmingsnoten. Endast 

 för att erhålla strömming, dragés här aldrig not. 

 Han fås likväl tillfälligtvis, då annan fisk sökes, 

 och då alltid i mängd. Skärkarlarne hafva, som 

 redan är nämdt, vissa varp, i hvilka strömming 

 alltid erhålles; men strömmingen måste likväl 

 sökas på trakten och finnes aldrig, eller åtmin- 

 stone högst sällan, stående på samma ställe. Vin- 

 terströmmingen är en mindre och magrare sort 

 af den, som fås på skotar om hösten. 



Nyttan af strömmingen är lika stor, som 

 allmänt bekant. I denna Skärgård utgör han 

 måhäuda det enda såfvel, som Skärkarlen äger 

 till sitt sparsamma bröd. Den fortares antingen 

 färsk eller saltad; men sällan rökes något deraf 

 till så kallad böckling. Då detta någon gång 

 sker, verkställes rökningen i såkallad badstuga, uti 

 hvjlken säd vanligen torkas. Rökningen förrät- 

 tas icke, som man vanligen tror med enris, utan 

 dertili användes i stället spånor af ek, helst af 

 sådant träd, som är gammalt och murket. Alt 

 röka med enris går visserligen an, och troligen 

 är all den böckling som förekommer i handel, 

 på detta sätt rökt; men denna kan likväl i god- 

 het aldrig jemforas med den, som på nyssnäm- 

 de sätt är rökt med ekspån. Utom Skärkarlen, är 

 skälhunden strömmingens största fiende i denna 

 Skärgård, om man undantager siken och andra 



