u 



gen brun med mörkare, olikformiga tväriläekai \ 

 som i synnerhet äro tydliga nedåt sidorna, h vil- 

 ka, under sidolinien äro silfverfärgade. Buken 

 och hufvudet under silfverhvita, med mycket fi- 

 na, grå punkter. Rygg- och analfenorna grönaktigt 

 bruna; de förstnämde fläckige. Bukfenorna grå- 

 bruna, vid roten rödfiäckiga. Bröstfenorna grått 

 grönaktiga. Stjertfenan rödaktigt grå. Iris silfver- 

 h vit, stötande i messinggult. Äldre individer, af 

 hvilka, den största jag erhållit, var 17! tum lång 

 och 3| tum bred, hafva tydligare bruna fläckar, 

 som på sidorna äro stora och i midten ljust mar- 

 morerade. Buken och hufvudet under hvita, med 

 ytterst fina gråa fläckar. Iris silfverhvit med 

 kopparglans, som stundom så tilltager att Iris 

 synes kopparfärgad. 



Vistelseort och lefnadssätt. I Nord- och 

 Östersjön förekommer små-torsken nog allmänt, 

 från Island till Skandinaviens kuster, temligen 

 långt upp i Bottniska viken. På alla dessa stäl- 

 len är han bland de allmänna hafsfiskarne. Han 

 uppehåller si? vanligen på djupet, och endast nå- 

 gra få individer närma sig tillfälligtvis stränder- 

 na. Torsken är en trög och, som det synes, dum 

 och ganska glupsk fisk. Utan att vara hvad man 

 kallar seglifvad, dör han likväl icke, som några 

 synes tro, i samma stund som han uppfiskas. 

 Han anses föröka sig starkt; men att han icke 

 växer fort, bevises deraf, att de torskar, som här 

 fångas med isnot i Februari, äro endast 4 tu ni 

 långa, fenorna inberäknade, och böra, efter fi- 

 skens lektid , då vara omkring ett år gamla. I 

 mörkret sprider han ett fosforiskt sken, i syn- 

 nerhet från gapet och hufvudet. 



Födämnen för denna fisk ulgöres af smärre 

 fiskar, vatten-insekter och maskar. 



