5r 



här honor; hannar äro ganska sällsynta och alla 

 sådane äro alltid mindre, med smutsigare färger 

 och oredigare teckning. Honorna hafva alltid 

 mer och mindre stora ungar i ovarium tillika 

 med rommen, satt till en ny kull. Denna fisk 

 förökar sig starkt. Man har hos en enda hona 

 funnit 3oo ungar. Jag har likväl aldrig sett 

 mycket öfver hälften af detta antal; men de jag 

 sett, hafva alla varit smärre individer. Fiskens 

 ben, som till färgen äro gröna, sprida i mörk- 

 ret ett fosforiskt sken. Märkvärdigt är, att 

 denna fisk allmännast fångas de dagar, då nor- 

 danvind och otrefligt väder råda, under hvilken vä- 

 derlek något annat fiske sällan lyckas. Skärkar- 

 larne hata derföre Stenlaken och tro honom 

 bortjaga andra fiskar eller åtminstone att desse 

 icke trifvas i hans sällskap. Och som de sällan 

 eller aldrig begagna honom till mat, släcka de på 

 honom sin harm derigenom, att de kasta honom 

 i sjön, med hvilken hämd han bör vara belåten. 



Födämnen bestå af smärre fiskar, maskar 

 och i synnerhet musslor. I magen på de mån- 

 ga jag öppnat har jag alltid funnit krossade skal 

 af Linnés mytilus edulis. 



Fortplantning: Man har genom anatomiska 

 undersökningar af fiskens köndelar funnit, att en 

 ordentlig parning föregår emellan de båda könen. 

 Tiden för denna parning är likväl ännu icke be- 

 stämd, och tros inträffa på hvad tid af året 

 som helst. Januari månad är väl af Gissler 

 uppgifven att vara rätta lektiden; men nästan 

 alla tider träffas drägliga honor, och i December 

 förekomma oftast sådane, som hafva fullgångna 

 foster, h vilka utkrypa ur anus, så snart honan 

 tryckes på buken. 



