ger inåt denna Skärgård, förulse de ett godtoch 

 rikt strömmingsfiske det året; bryter det åter 

 med NO. blir förbållandet alltid tvertom. Desse 

 nu nårnde migrationer äro likväl icke långa; de 

 inskränka sig inom några mil. Skärkarlen känner 

 någorlunda kusten, åtminstone på några mils af- 

 stånd från den Skärgård han bebor, och vet följ- 

 aktligen mot hvilka uddar eller inåt bvilka vi- 

 kar strömmingen drifves af den eller den vin- 

 den. Så såga t. ex. Skärkarlarne i denna Skär- 

 gård: står denna vind länge, så få de strömming 

 i Öslgötha-skären; med denna vind går ström- 

 mingen till i Stockholms Skärgård o. s. v. De 

 ställen strömmingen företrädesvis väljer äro de, 

 uti de större fjärdarne belägne grunden, hvilka 

 bafva ieran botten, eller ock sådana stränder, 

 som mötas af ett betydligare djup, men likväl 

 icke äro tvärdjupa , utom från branten, der dju- 

 pet vidtager, hafva en någorlunda jemn botten 

 till stranden. Sådana ställen träffas vanligen vid 

 uddar. Ännu hellre väljer han dem om ström- 

 drag der äfven finnes. Botten på lekstället bör 

 vara sandig eller stenig och, åtminstone fläck- 

 tals, beväxt med gräs. Omkring midsommar, 

 vid medlet eller slutet af Juni, är lektiden re- 

 dan slut och strömmingen drager sig åt djupare 

 vatten. Mot hösten i Augusti stiger han åter; 

 men söker då aldrig de ställen, der han till- 

 bringat våren eller lekt, ulan begifver sig då till 

 mycket djupare välten. I December eller l. o. 

 m. förr, drager sig större delen till sin vinter- 

 station, som väljes i något djupare ställe af haf- 

 vet. Att dessa ställen likväl icke äro desamma 

 hvarje år, bevises deraf: att då strömmingen 

 fångas på vintern med is-not, träffas han slå- 

 ende än pä ett, än på ett anmit ställe; likväl 



