2D 



jemför dem med deias frodiga och stora an- 

 förvanter i ishafvet. Hvem känner icke skillna- 

 den emellan den vanliga Tången (Fucus vesicu- 

 losns L.) från Nordsjön och den frän Bothniska 

 viken, hvilken skillnad är så slor, att den lilla 

 bothniska Tången af flera ansets vara en egen 

 art. Syngnathns acus och Ophidion, hvilka i 

 Nordsjön blifva fingerstjocka och alnslånga, blif- 

 va i denna Skärgärd aldrig tjockare än en vanlig 

 gåspenna och af 6 tums längd; likaså förhåller 

 det sig med större delen af de öfriga hafsfiskarne. 

 Häraf torde kunna förklaras hvarföre sillen är 

 störst vid Hammarfest och strömmingen vid 

 skånska kusten. Ju längre upp i Bothniska vi- 

 ken strömmingen fiskas, desto mindre är han, och 

 upphör helt och hållet att finnas då man kom- 

 mit Torneå på 6 k n mil nära. I likhet med 

 flere fogel- och fiskarter, anställer strömmingen 

 årliga vandringar för att söka sådana ställen, som 

 äro tjenlige för äggens eller rommens sättning, 

 samt ynglets framkomst och utveckling. Dessa 

 migrationer äro likväl icke särdeles långa. Jag 

 skulle tro, att hvarje stim bebor ett ställe af sjön 

 utanför romläggningsorten; att detta ställe bör 

 sökas der hafvet är djupast och att afståndet så- 

 ledes blir olika allt efter som djupet är närmare 

 eller mer aflägset från lekstället. När nu ström- 

 mingen merendels söker den strand eller det 

 grund, som är närmast, så skola nödvändigt de 

 supponerade migrationei na, i våra Skärgårdar, 

 sträcka sig från öster till vester; föga, eller icke, 

 från norr till söder, eller från söder till norr. — 

 Efter i (lera Ar anställda observationer, och, att 

 sluta efter förhållandet inom denna Skärgård, 

 uppkomma strömmingens migrationer på följande 

 sätt: så snarl hafvet om våren uppbrutit och är 



