i6 



igenom få ännu en finare smak. I Lappmarken 

 utgör han en stor del af Lapparnes föda under 

 en lång vinter. Den skada han gör på andra fi- 

 skars rom och yngel ersätter han, åtminstone 

 till någon del, genom de läckra rätter, som til- 

 lagas af honom sjelf. Dess argaste fiende är Skäl- 

 hunden, för hviiken han synes utgöra en. läc- 

 kerhet. Skärkarlen får ofla sina nät vittjade af 

 Skälen, och anser sig hafva sluppit för godt köp, 

 om icke nätet äfven är sönderslitit. Har Skälen 

 en gång träffat ett sådant nät och der haft till- 

 fälle att göra en god måltid, söker han ofta sam- 

 ma ställe och om icke nätet flyttas, delar han 

 säkert, h varje natt, rofvet med fiskaren. 



Sik-Löja (Coregonus aibula Art.). 



Artm. Kroppen smal och hoptryckt. Munnen 

 utan tänder _, undre käken längst _, spetsig. 

 Analfenans strålar 16. 

 R. 14 Br. 16. B. 12. A. 16. Stf. 19. 

 Längd 6| — 7 bredden jl tum. 



S/n. Salmo aibula Lin. Syst. Nat. I. p. 

 5r2 — Fn. Sv. p. i25. — Retz. Fn. p. 349 — 

 Coregonus edenlatus, maxilla inferiore longiore 

 Autedi Gen. p. 9. — Sp. p. /\o. Syn. p. 18. Gmel. 

 Syst. I. 3. p. 379. — Le Coregonable La Ce- 

 pede Hist. Nat. d. Pois. T. V. p. 261. — Corego- 

 nus aibula Nilsson Prodrom. p. 17. — Der Stäg- 

 iing Hartman Helvetiche Ichthj^ologie. p. i52. 



Kallas Sik- Löja, Små-Sik. &c. 



Beskrifn.: Kroppen långsträckt, smal, nå- 

 got hoptryckt. Ryggen, som föga höjer sig, är 

 bred, har från hufvudet till första ryggfenan en 

 nog tydlig kol, från nämde fena till stjerten,af- 

 kuilrad. Buken platt från bröst till bukfenorna: 



der- 



