i5 



till djupare vatten och synes icke åter förr än 

 mot hösten i slutet af September. Siken år, utom 

 under lektiden, en så slug och varsam fisk, att 

 dess slughet gifvit anledning till ett ordspråk då 

 man kallar en listig menniska en arg sik. Han 

 är dessutom skygg och till den grad glupsk, att 

 han förtär icke endast andra fiskars, utan äfven 

 sin egen rom. Sedan han är tagen ur vattnet, 

 dör han ganska snart. 



Födoämnen. Smärre fiskar, botten-insekter, 

 i synnerhet larver af sjösländor, maskar och an- 

 dra fiskars rom. 



Fortplantning. I slutet af Oktober eller de 

 första dagarne af November stiger Siken från 

 djupet, der han tillbragt sommaren och söker då 

 grundare vatten för att leka. Allmännast anstäl- 

 les leken vid flodmynningar, der strömmen faller 

 ut i hafvet; eller vid sådana stränder med ste- 

 nig och sandig botten, der strömdrag finnas. Ho- 

 nan gnider sig mot stenarna och afsätter rommen, 

 antingen på dem eller bottnens sand. Efter i4 

 dagar, så framt icke oblid väderlek inträffar, som 

 förlänger leken, återgår han till djupet, der han 

 äfven tillbringar vintern. 



Fångst. Under våren, då Siken följer Nors- 

 och Strömmings-stimmen, fångas han med not, 

 oftast i mängd. På hösten åter tages han i nät, 

 som utställas på de trakter der han vanligen leker. 



Nytta. Siken har ett hvitt och mycket väl- 

 smakligt kött, hvilket, ehuru icke i så högt vär- 

 de som Laxens, likväl eftergifver det föga i Smak- 

 lighet, i synnerhet af de Sikar, som fångas om 

 våren, då de äro fetast. Här ätes den antingen 

 färsk, kokad som vanligt, eller saltad, i hvilket 

 sednare fall han fortares utan all tillredning. På 

 vissa orter skall den äfven rökas och säges der- 



