13 



JNors endast tillfälligtvis då not dragés efter annan 

 fisk. Allmännast erhålles da den större varieteten. 

 Nytta: Ehuru Norsen räknas till de för- 

 aktade ibland fiskarne, är den likväl af ganska 

 stor nytta för sämre folk, som nödgas inskränka 

 sig inom en tarfligare matredning. Den erhålles 

 under lektiden, på vissa orter, i sådan mängd, 

 att den kostar högst obetydligt, och kan således 

 lätt förskaffas af fattigt folk. Fisken har en fadd 

 och föga behaglig smak. Sedan han förut är väl 

 toikad i solen, utan att ränsas eller saltas, för- 

 varas han antingen sådan, eller ock nedlägges 

 han i tunnor, då aska strös mellan hvai je hvarf. 

 Kokad färsk eller torkad, ätes han med ättika 

 och senap. Är han åter nedlagd i aska, tiliredes 

 och ätes han på samma sätt som lutfisk. Han 

 synes likväl endast vara skapad till mat för an- 

 dra fiskar. Till agn pä krok är han, måhända, 

 den mest tjenliga. 



Sik-slägtet (Coregonus Artedi.). 



Sikarne utmärka sig genom en ofläckad mer 

 utdragen och smal kropp än Laxarne ; hafva 

 dessutom endast 6 — 8 strålar i gälhinnan ; en 

 liten mun med inga eller mycket Jina_, och för 

 blotta ögat oftast omärkliga tänder; fjällen 

 stora och spånlagda. De uppehålla sig, lika med 

 Laxarne, i hafvet och sött vatten; lefva af ani- 

 malisk föda. Dess lek infaller på hösten. Köttet 

 är h vitt , fast och välsmakligt. 



Sik (Coregonus oxyrhinchus Lin.). 



Artm. Hufvudet hoptryckt _, afspetsadt; nosen 

 trubbig utdragen och kött f ull j, undre kä- 

 ken kortare. Analfenans strålar i5. 



R. 1 5. — Br. 17. — B. 1 1.— An. i5. — Stf. 19. 



