io 



härleder sig detta af ett dumt och trögt lynne, 

 som han i högsta grad synes äga. Den vidriga 

 lukt han sprider, anses vara obehaglig äfven för 

 andra fiskar. Då not-fisket är mindre lönande, 

 fås vanligen Nors, hvaraf skärkarlen tror att det 

 är lukten af denna fisk, som fördrifver andra 

 fiskarter från stränderna. Vissa menniskor anse 

 likväl denna lukt behaglig. 



Födämnen: Dessa bestå af insekter och 

 maskar. 



Fortplantning: Uti Mars eller April måna- 

 der efter den tid då isen uppbryter förr eller 

 sednare, stiger Norsen upp i strömmar, sund, 

 eller till sådana stränder der något strömdrag 

 finnes; men alltid på någorlunda djupt vatten, 

 der botten är ren och sandig. Vanligen stiger 

 han mot aftonen och fortfar dermed hela nat- 

 ten; men drager sig, då dagen inbryter, till 

 större delen åter på djupet. Märkvärdigt är, att 

 då all annan fisk älskar leka i vackert väder, 

 är förhållandet med Norsen alldeles tvertom. 

 Under storm-il med snöyra, stiger han starkast, 

 h va rf öre sådana häftiga vindar med snö, under 

 de nämde månaderna, få namn af Nors-il. Han- 

 nar och honor åtföljas under leken och äro då 

 så tätt packade tillsamman att de synas endast 

 gnida sig mot hvarandra för att befria sig från 

 rommen, som afsättes på den underliggande bott- 

 nen. Leken fortgår på detta sätt 4 å 5 dagar 

 längre eller kortare efter årstid och väderlek, ty 

 börjar den tidigt på året räcker den alltid läng- 

 re, och tvertom, då vårens sena ankomst fördrö- 

 jer den. 



Fångst: Det är egentligen under lektiden, 

 som Norsen fiskas i mängd, h vilket allmännast 

 tillgår på följande sätt. T vert öfver sådana sund 



