86 



åtskildes den omagnetiska delen uti fyra be- 

 stämdt olikt karakteriserade korn: i :o rundade, 

 något blanka korn, till färgen dragande i bly- 

 grått, af 17.88 egentlig vigt; 2:0 kantade, min- 

 dre blanka korn, till färgen ljusgrå, af 17.08 

 egentlig vigt; 3:o skrofliga, åt gult dragande korn, 

 på vtan stundom fulisatta med små, svarta pric- 

 kar, af 14.24 egentlig vigt; 4 :0 svarta, glänsan- 

 de korn af 7.9c) egentlig vigt. Den del som af 

 dessa olika sorter underkastades den analytiska 

 pröfning, hvars resultat jag härmedelst har äran 

 att åt Kongl. Vet. Academien öfverlernna, var 

 den under 1:0 anförda och af 17.88 egentlig 

 vigt. 



Platina Iridiam. Denna hade at Wotxa.- 

 ston blifvit meddelad framlidne Direktören E. 

 Th. Swedenstjerna under förmodan att den vore 

 osmium-iridium. Kornen voro alla af silfverhvit 

 färg, samt af i6.()4 egentlig vigt. Analytiska 

 förfarandet vid undersökningen af denna före- 

 ning var i korthet följande. Malmen glödgades 

 flera omgångar i silfverdegel med kaustikt kali, 

 hvartill i små portioner sattes efterhand salpe- 

 ter. Smälta massan utlakades med vatten och 

 saltsyra tillsattes samt blandningen uppvärmdes 

 för att afiägsna osmium. Massan utspäddes se- 

 dermera med vatten och det olösta togs på fil- 

 tar och tvättades, samt brändes derefter med 

 surt svafvelsyradt kali, hvarefter det härvid olö- 

 sta reducerades och behandlades med kungsvat- 

 ten för att ifrån iridiumoxiden utdraga platinan. 

 Palladium och rhodium, hvilka blifvit af det 

 sura svafvelsyrade kalit lösta, åtskildes medelst 

 cyanqvicksilfver ifrån h varandra. Det af vattnet 

 lösta fälldes med vätesvafla. Svafvelfällningen 

 togs på filtrum, tvättades, rostades samt bran- 



