9 2 



Saltets karakter i öfrigt äro följande. Färgen 

 är skönt grön, mellan smaragdgrönt och gräs- 

 grönt; pulvret ljust grönaktigt gult, yttre glansen 

 stark, glaslik; saltet bibehåller sig till färg och 

 glans i vanlig luft, men i fuktig luft undergår 

 det med tiden sönderdelning på ytan , och ett 

 gulaktigt ludd formerar sig derpå. Dock bibe- 

 håller sig saltet bättre då det anskjutit med kop- 

 parchlorid i öfverskolt, I en fullkomligt med 

 vatten mättad luft deliquescerar det, och hårfina 

 eller stråliga hvita kristaller af, såsom det tyckes, 

 Chloro-Hydrargyras kalicus anskjula. Med kaik 

 vatten öfvergjutet, dekomponeras det likaledes, 

 kristallerna få en hvit skimrande yta, af en upp- 

 kommen strålig beläggning , utan tvifvel äfven 

 Chloro-Hydrargyras kalicus (det intermediära), och 

 den liqvida delen får en ljusblå färg. Af kokan- 

 de vatten upplöses det utan sönderdelning, med 

 en vacker gräsgrön färg, och ger, genom afdunsl- 

 ning i värme, eller genom en ögonblicklig af- 

 dunstning på stor yta, åter det gröna saltet. Men 

 afkyles den varma lösningen hastigt , anskjuter 

 det hvita stråliga saltet, och det ofriga liqvidum 

 blir blått. Fäller man t. ex. af samma varma , 

 gröna lösning, den ena droppen på en varm glas- 

 skifva, och den andra droppen på en med snö 

 afkyid skifva, så anskjuter den förra odekompo- 

 nerad med grön färg, under det att den sedna- 

 re i ögonblicket afsätter en kristalliserad hvit 

 massa, med det återstående af liqvidum blånadt. 

 I absolut alkohol är saltet fullkomligen olösligt, 

 men i vanlig sprit löses det, med gräsgrön färg, 

 hvarur vid afsvalning äfven det hvita, slråliga 

 saltet anskjuter och liqvidum blir blått. Saltet 

 smälter i värme och får en gulbrun färg, afger 

 vatten, och vid starkare värme bortgår qvicksilf- 

 ver-chloriden. 



