112 



sa fröns groning utvisa. Icke allenast rötternas 

 antal utan äfven stället för priinordiaitrådens ut- 

 gång tyckes vara obestänidt, h vilket knappast 

 kunde vara förhållandet, om de skulle genom- 

 bryta någon yttre membran. 



Roten förlänges hastigt; den tyckes inuti 

 vara fylld af en granulös massa, och dess lju- 

 sare färg är alltid starkt begränsad ifrån fröets 

 egna mörkare. Hos några frön framgår äfven ur 

 deras andra ända en rot, lik den förra, (Fig. 3, 

 4> 5, 6, ii) och då koncentreras fröets egna 

 mörkare färg åt dess midt, som blir stället, h var- 

 ifrån den nya plantan utväxer (Fig. 5, 6, 1 1). 

 Denna utgår likväl oftast ur fröets tjockare än- 

 da några dagar efter roten (Fig. 7, 8). Den är 

 förut alltid antydd genom en mörkare, nästan 

 rosenröd färg på det ställe, h varifrån den se- 

 dan utväxer. Primordialtråden, såsom vi vilja 

 kalla den första stambildningen, tillväxer mera 

 långsamt än roten, och den rosenröda färgen 

 tilltar allt mer och mer. Snart förmärkes äfven 

 någon inre organisation, ehuru den till en bör- 

 jan är ganska otydlig. 



Vid primordialtrådens förlängning smalnar 

 småningom fröet, så att man snart endast med 

 svårighet upptäcker någon skillnad dem emellan. 

 Dess förut ljusa färg förbytes äfven uti trådens 

 rosenröda, så att de båda utgöra ett enda helt, 

 som nu framställer en ganska vackert, ehuru ir- 

 reguliert retikulerad, cylinderformig kropp. Den 

 rosenröda massan, samlar sig nemligen i smärre, 

 kantiga och oregelbundna klumpar, som äro skil- 

 da genom smala och pellucida mellanrum (Fig. 

 8, 9). Klumparne ordna sig derefter så, att de 

 bilda sammanhängande transversella bälten, skil- 

 da 



