Om Meteorstenar; 



af 

 JA C. BERZELIUS. 



Icke längre än från början af della århundrade 

 har man ansett, såsom en i vetenskapen bevisad 

 sak, att större och mindre stenmassor tid efter 

 annan nedstörta på jorden, vanligen under ett 

 starkt brakande, likt åskans rullande dunder, och 

 med ett eld fenomen, h varvid stenens yta så ha- 

 stigt förglasas, att dess inre massa icke hinneratt 

 af hettans åverkan förändras. Vanligen sönder- 

 spricker stenen deraf innan fallet och stj^ckena 

 kastas temligen vidt omkring. Ehuru äldre och 

 nyare tiders historia omtalat dylika sten fall, så 

 ansåg sig dock länge den sansade naturforskaren 

 böra betvifla dessa uppgifters pålitlighet, då all 

 rimlig grund saknades för en gissning, om h var- 

 ifrån så tunga kroppar i atmosferen kunde här- 

 ledas. Den säkrare kännedom vi nu anse oss 

 äga, grundlades af ett meteorsten-fall i England, 

 vid Wold-Cottage i Yorkshire, hvilket tilldrog sig 

 d. 1 3 Dec. 1795 och blef behörigt bevittnadt. 

 Howard, som några år sednare företog en under- 

 sökning af denna sten, hvilken han jemförde med 

 flera andra, som sades vara fallna från himme- 

 len , fann dem emellan en öfverensslämmelse i ut- 

 seende och sammansättning, under det de hade 

 bestämda skiljaktigheter från mineralier af tellu- 



