123 



skilja andra blandningsdelar än ett hvitt, splitl- 

 rigt mineral, som tyckes vara genomskinande och 

 vid rostfläcka i ne är gulaktigt, samt de metalliska 

 kantiga kornen. Det samma är händelsen när 

 man betraktar i mikroskopet ett groft pulver der- 

 af, men dä äro mineralels delar mera genom- 

 skinliga. — På mekanisk väg bar jag icke kun- 

 nat åtskilja meteorstenen i annat än det bvila 

 mineralet, de runda kulorna och nickeljernet. — 

 På kemisk väg harva kunnat åtskiljas: nickeljern, 

 svafveljern, chromjern, ett hvitt mineral, som al' 

 syror sönderdelas, och ett dylikt, som af syror 

 ej angripes. Ehuru stenen tyckes vara lemligen 

 jemt blandad, är det dock ganska tydligt alt nic- 

 keljernet på vissa ställen är mera samladt än på 

 andra. Vissa delar af stenen gifva vid rifning 

 ett mörkare pulver än andra. 



Stenens icke magnetiska del förhåller sig för 

 blåsrör på följande sätt: den ger i lindrig glöd- 

 gning intet vatten och förändras icke. Brännes 

 den i stycke i öppen luft, sä kan lukt af svaf- 

 velsyrlighcl kännas, stenen blir svart utpå och 

 rödfläckig inuti. Pulver af stenen bränner sig i 

 glödgning röd t och smälter slutligen, men myc- 

 ket trögare än fältspat, till en svart glaskula med 

 matt yta, alldeles lik den svarta hinna, som ut- 

 på omger stenen. Af borax löses det lätt till ett 

 jemgrönt glas. Af fosforsalt äfvenså , men med 

 lemning af kiselskelett. Med kolsyradt natron 

 smälter stenen till en svart kula. Detta är me- 

 teorstenars vanliga förhållanden för blåsrör. 



Jag skall dela den analytiska undersöknin- 

 gen i tvenne hufvuddelar, nemligen 1:0 af det 

 icke megnetiska och 2:0 af det som kan med mag- 

 neten utdragas. 



