I 24 



Delta mekaniska åtskiljande genom magne- 

 ten, oaktadt det skulle synas, som vore det gan- 

 ska lätt, är dock så godt som alldeles omöjligt 

 att göra alldeles fullkomligt. Svafveljernet för- 

 vandlas vid rifningen i pulver, som faster sig 

 oskiljaktigt vid stenpulvret, hvilket deraf får en 

 mörkare färg. För att först uttaga det mesta, 

 stöttes stenen till groft pulver, h varur det mag- 

 netiska under vatten utdrogs. Det som nu icke 

 mera ville följa magneten, refs till fint pulver, 

 som ännu en gång under vatten behandlades med 

 magneten, och afgaf ännu en liten portion mag- 

 netiskt, hvarefter återstoden refs på porfyrhäll 

 och slammades. Torra pulvret var ljusgrålt och 

 luktade svafvelbundet väte, då det öfvergöts med 

 saltsyra, samt svafvelsyrlighet i glödgning, båda 

 hastigt öfvergående, men ådagaläggande, närvaro 

 af en portion svafveljern, som magneten icke 

 utdragit. 



Till undvikande af onödig vidlyftighel, skall 

 jag en gång för alla uppgifva den plan hvarefter 

 analyserna skett, och sedan på livar särskilt art, 

 der ingen afvikelse från planen ägt rum, anföra 

 endast resultatet. 



A. Stenpulvret sönderdelades i platinakärl 

 med koncentrerad saltsyra, hvaraf en gelatinering 

 uppkom, som dock endast var partiel. Under 

 dekomposition var kärlet betäckt med ett rent ur- 

 glas, som icke angreps, och utmärker frånvaro af 

 fluorföreningar. Massan intorkades, fuktades med 

 saltsyra, utdrogs efter en stund med vatten. Det 

 olösta uttvättades, koktes ännu vått i tvenne om- 

 gångar med kolsyradt natron, som före frånsil- 

 niiigen utspäddes med mycket kokande vatten 

 och silades kokhelt. Vigten af det då olösta ut- 

 visade meteorstenens halt af i syror olösliga för- 



