I2Ö 



äter bildas under tvättning, och det andra, att ge- 

 nom ömsesidig frändskap litet svafvelmagnesium 

 bildas och fäller sig med svatvelnickeln, särdeles 

 om blandningen ställes i värme att klarna. Felet 

 i metoden har dock intet väsendtligt inflytande 

 på analysens resultat. För att af svafvelmetallen 

 bestämma nickeloxidens qvantitet, rostades den, 

 löstes i saltsyra fälldes med kaustikt kali och väg- 

 des tvättad och glödgad. Den så erhållna nic- 

 keloxiden höll i alla försöken kopparoxid , som 

 för blåsrör kunde med vanlig reduktion till kop- 

 paroxidul framletas. Den visade ännu ett annat 

 förhållande, som väckte min uppmärksamhet, att 

 nemligen, insmält i forforsalt och påblåst i oxi- 

 dationslågen, gifva ett glas, som , under kallnandet, 

 blef ogenomskinligt och färglöst. Anledningen 

 dertill visade sig sedan vara en halt af tennoxid. 

 Smältes nickeloxiden med fosforsalt och metalliskt 

 tenn tillsattes och sedan påblåstes så mycket att 

 både nickel och koppar i reduceradt tillstånd upp- 

 togos af tennet, så erhölls ett, under afsvalning, 

 grumladt glas af blekblå färg, som utmärkte en 

 ringa halt af kobolt i nickeloxiden. Sedan tenn- 

 oxiden blef funnen såsom en ständig bestå ndsdel 

 af meteorstenarne, ändrades operationsmetoden så, 

 att lösningen i saltsyra först fälldes med svaf- 

 velbundet vätgas, hvars öfverskott aflägsnades ge- 

 nom den silade vätskans afdunstning, h varefter 

 vätskan i koncentreradt tillstånd blandades med 

 litet salpetersyra, till jernets oxidering, på sätt 

 i öfrigt i början af B. är anfördt. 



C. Den med vätesvafladt svafvelammonium 

 fällda vätskan, försöktes med oxalsyrad ammo- 

 niak på kalk, men höll vanligen icke det ringa- 

 ste spår deraf. Då efter flera timmar ingen grum- 

 ling märktes, afdunstades den i vattenbad till torr- 



