127 



het, upphettades i postlinsskål försigtigt till den 

 salpetersyrade ammoniakens förstöring, och deref- 

 ter till förjagande af salmiak, h varefter skalen 

 öfver spritlarnpa hölls lindrigt glödgande, så län- 

 ge någon lukt af saltsyra kunde kännas. Efter 

 skålens afsvalning fuktades massan med kaustik 

 ammoniak, utdrogs med vatten, och talkjorden 

 togs på filtrum. Den blef vanligen efter glöd- 

 gning rosenröd af en manganhalt. Lösningen af- 

 dunstades i platinadegel till torrhet, salmiaken 

 förjagades, och degelns botten upphettades till bör- 

 jande glödgning, då ett i kulform hoprulladt filt- 

 rum, genomblött af destilleradt vatten inkastades 

 och locket pålades. Ändamålet härmed var att 

 upphetta återstående chlormagnesium i en atmos- 

 fer af vattengas för att fullt borttaga all chlorhalt. 

 Då papperet fullt kolat sig, fick degeln afsvalna 

 och papperskolet uttogs, eller också, om det fast- 

 nat, förbrändes. Vatten utdrog nu chloralkali, 

 som, efter afdunstning till torrhet, vägdes. Genom 

 tillsats af platinachlorid, afdunstning och saltets 

 behandling med alkohol, bestämdes halten af chlor- 

 kalium deri på vanligt sätt. Den i degeln qvar- 

 sittande, af kol svarta talkjorden hvitbrändes och 

 vägdes. 



D. Det i B med kaustik ammoniak fällda lö- 

 stes i saltsyra och fälldes med kolsyrad ammoniak, 

 emedan jag fann att kaustikt kali derur ingen ler- 

 jord utdrog, innan denna nya fällning för sig gått. 

 Nu blef ganska nrvcket talkjord qvar i lösningen, 

 hvarur den på vanligt sätt erhölls. Den höll 

 vanligen ett ringa spår af nickeloxid. 



Ur fällningen med kolsyrad ammoniak ut- 

 drog kaustikt kali lerjord, men alltid blott ganska 

 litet, hvilket på vanligt sätt afskildes. 



