jorden var mörkgrå i vält tillstånd, men h vit i 



torkad t. Efter upplösning i kolsyradt natron ge- 

 nom kokning, återstod ett svart pulver, som ej 

 vidare ville lösa sig, och som efter torkning biet 

 brunt. Detla pulver visade sig för blåsrör vara 

 chromjein, som i denna analytiska metod und- 

 gått söndei delning; men da det upplöstes i ios- 

 forsalt, företedde det tvenne egenheter, att nem- 

 ligen metallisk platina kröp ut på kulans yta och 

 att den klara kulan under afsvalning hlef oklart 

 grön. Platinan härrörde i försöket synbarligen 

 frän platinadegeln , som syntes angripen under 

 bränningen; jag skulle derföre alldeles icke haf- 

 va omnämt denna omständighet, om jag icke fun- 

 nit alldeles lika förhallande då mineralet sönder- 

 delades med fluor vätesyra , hvarvid ingen korro- 

 dering af degeln var märkbar. Jag har dock ic- 

 ke skäl att härleda denna platina från något an- 

 nat än den nyttjade platinadegeln. Den bestånds- 

 del, som grumlade fosforsaltskulan , fick jag på 

 följande sätt fram: chromjernet löstes i smält- 

 ning i surt svafvelsyradt kali, hvarvid platina 

 flöt upp och försilfrade en del af ytan, der den 

 under afsvalningen behöll sig och kunde aftagas. 

 Massan löstes med svag grön färg i vatten, och 

 genom lösningen leddes en ström af s va fvel bun- 

 det väte, som gaf en gulbrun fällning, hvilken, ef- 

 ter röstning, gaf med kolsyra dt nation och borax, 

 i reduktionseld, ett smidigt tennkorn. Med fos- 

 forsalt kunde en tinga kopparhalt deri upptäckas. 

 Det svarta pulvret var således chromjern, inne- 

 hållande en jemförelsevis ganska ringa qvantitet 

 lennoxid, troligen i tillstånd af vanlig tennmalm. 

 Den brända stenmassans lösning i saltsyra, 

 befriades med svafvelsyra från barytjord, och med 



A'. V. Acad. Ilancll. 7834. 9 



