iÖO 



vätesvaftadt svafvclammonium från nickeloxid, oxi- 

 derades med salpetersyra, afroktes så att. svafvel* 

 syran utjagade all så väl salpetersyra som salt* 

 syra, åter löstes i vatten, fälldes med kaustik am- 

 moniak, hvarefter de i vätskan qvarhållna alka- 

 lierna, samt kalk- och talk jord på vanlig metod 

 (d. ä. med ättiksyrad barytjord), afskildes, h vil- 

 ket jag anser öfverflödigt att liar detaljera. 



Fällningen med kaustik ammoniak, åter löst 

 i saltsyra, fälldes med kolsyrad ammoniak, h var- 

 vid talkjord stannade i vätskan, h varur den ut- 

 fälldes och bestämdes till vigt. 



Fällningen gaf med kaustikt kali lerjord. Ur 

 den vätska, hvarur lerjorden med kolsyrad am- 

 moniak var fälld, erhölls efter afdunstning och 

 bränning med salpeter, tydligt spår af chrom, 

 som utfälldes med salpeteisyrad blyoxid, som dock 

 ej förtjente att vägas. 



Den med kaustikt kali behandlade jernoxi- 

 den å nyo löst och utfälld med bernstenssyrad 

 ammoniak, lemnade litet nickeloxid med talkjord 

 i vätskan. De afskildes som förr är nämdt. 



Fällningen med bernstenssyrad ammoniak 

 glödgades och vägdes. Den refs sedan till fina- 

 ste pulver och brändes med salpeter och litet koh» 

 syradt kali i en platinadegel. Saltmassan blef 

 gul, utkoktes med vatten, mättades med ättiksy- 

 ra och fälldes, ibland med salpeteisyrad qvick- 

 silfveroxidul, som glödgad gaf chromoxid, ibland 

 med salpetersyrad blyoxid , som gaf chromsyrad 

 blyoxid. Från båda beräknades den motsvaran- 

 de halten af chrornjern, efter formeln Fe£r. Då 

 jernoxidens och chromoxidens gemensamma vigt 

 var känd, ficks jernoxidens genom afdrag af chrom- 

 oxidens. Jernoxiden beräknades till oxidul, livar- 



