i35 



ma mineral som stenen. Ur pulvret kunde in- 

 genting med magneten utdragas, det oaktadt ut- 

 vecklades lukt af svafvelbundet våte, då saltsyra 

 påslogs. En del af massan gelatinerade, en an- 

 nan del förändrades icke af syran. 



Jag anförde ofvanför, alt meteorstenens ana- 

 lys delade sig i undersökningen af dess icke ma- 

 gnetiska del, och af den del som följer magne- 

 ten. Jag kommer nu till denna sednare. 



För att så mycket som möjligt var, rena den- 

 ne frun stenpnlver, gneds den i en mortel med 

 fmgrarne under vatten, så länge nytt påslaget 

 vatten grumlades. Deraf blefvo kornen, som i 

 allmänhet voro små, fullt metallglänsande. Det 

 oaktadt inträffade dock, att de i sina håligheter 

 inneslöto ganska mycket stenmassa, som först vid 

 upplösningen blef fri , och h varigenom analysen 

 blef mera invecklad, än som hordt ske, emedan 

 det lösliga mineralets beståndsdelar blandade sig 

 med meteorjernets, under det att det olösliga af- 

 skildes i pulverform. Gången af analysen var 

 följande: meteorjernet i . i 3^, upplöstes i saltsyra, 

 gasen leddes genom en blandning af salpetersy- 

 rad silfveroxid med ammoniak. Deraf fälldes 

 svafvelsilfver , som togs på ett vägdt filtrum och 

 vägde o.02i5 ^r. = 0.0028 gr. svafvel. Efter 

 slutad åverkan af saltsyran syntes svarta punkter 

 bland det olösta. Genom tillsats af salpetersyra 

 och liten digestion försvunno dessa. Olöst mine- 

 ral vägde o.i55o. 



Lösningen oxiderades med salpetersyra, jern- 

 oxiden utfälldes med bernstenssyrad ammoniak. 

 Den vägdes glödgad och lemnade, vid återupplös- 

 ning litet kiseljord olöst. Utfälld med vätesvafladt 

 svafvelammonium, och vätskan undersökt på halt 

 af fosforsyra, erhölls ett ringa spår, som dock, 



