i45 



mineral, som på ytan ser kristalliniskt ut, ocli 

 sum läll smulas sönder; 3:o svarta punkter, som 

 följa magneten och 4 :o ^tt askgrått ämne af föga 

 sammanhang, som smälter till svart kula utan 

 pösning, och som utgör stenens ymnigaste massa. 

 Ytterst är den omgifven af en vanlig svart slagg- 

 hinna. 



livad jag af denna meteorsten fät(, består nä- 

 stan endast af det under 2:0 anförda, med några 

 af de svarta, magnetiska punkterna, men är all- 

 deles i saknad af den askgrå hufvudmassan. 



Jag skall derföre i korthet beskrifva det af 

 mig till analysen använda. Det är, jemiördt med 

 de vanliga meteorstenarne, livitt; men bredvid 

 Ii vita mineralier är det gråaktigt, knappt märk- 

 bart dragande i grönt. Det har här och der in- 

 strödda svarta punkter, som följa magneten, och 

 som upplösas i saltsyra, utan lukt af svafvelbun- 

 det väte och utan gasutveckling, till en mörkgul 

 vätska, hvaraf således följer, att de utgöras af jern- 

 oxid-oxidul, eller magnetisk jernmalm. Det är 

 förofrigt ett aggregat af delar, som, utan att vara 

 kristalliserade, likväl hafva kristallinisk textur, 

 h vilka så löst sammanhänga, att stenen med lätt- 

 het söndei bry tes. De smulor, som der vid åtskil- 

 jas, likna ganska mycket groft pulver af glasig fält- 

 spat, h vilket föranledde Nordenskiöld att förmo- 

 da dem vara Leucit. Dess pulver är rent hvitt. 

 För blåsrör blir det i Ögonblicket svart, samt ef- 

 ter afsvalning mörkröd t. Delta mineral är allde- 

 les osmakligt både i bit och pulver. I ofrigt är 

 förhållandet för blåsrör enahanda med hvad jag 

 vid Blanskostenen anfört. 



1.22 gr. finslam mad t pulver, h varifrån allt 

 magneten följbarl var innan rifningen utdraget, 



A', r. Acad. Handl. 1884. 'O 



