i48 



delar, en portion kol, hvilka uppgifter sedan af 

 Vauqtjeijn besannades *). 



Jag har erhållit ett ganska ringa prof af den- 

 ne meteorsten, af den Franske mineralogen Lu- 

 cas; men alltid ansett den för en klimp af den 

 åkerjord, på hvilken stenen föll, i hvilken miss- 

 tanke jag så bekräftades af dess förhållande till 

 vatten, vid förberedningen till analysen, att jag 

 var nära att bortkasta alltsamman. Innan dess 

 uppsökte jag likväl urkunderna derom, och fann 

 deras uppgifter så instämma med hvad som nu 

 förefanns, att jag med så mycket större intresse 

 fortsatte undersökningen. Det uppstod nemligen 

 den fråga: denna kolhaltiga jord, innehåller den 

 väl humus eller spår af andra organiska förenin- 

 gar? Ger den möjligen en vink om organiska 

 kroppars tillvaro på andra verldskroppar? 



Jag skall här lemna en kort beskrifning af 

 stenen, efter den bit jag deraf äger. Färgen är 

 svart, något åt grått, med täta, fina, h vita punkter 

 eller anCog. Dessa finnes icke angifne ide äldre 

 beskrifningarne, men i Dictionnaire des Sciences 

 naturelles, T. XXX, p. 33g, anföres, att denne me- 

 teorsten bar den benägenheten att betäcka sig med 

 en efilorescence, som författaren der uppger vara 

 jernvitriol. Stenen är lätt att sönderbryta och 

 smulas emellan fingrarne. Gniden med nageln el- 

 ler någon annan slät kropp, tager den politur så- 

 som det ofta är händelsen med leror. Lagd i 

 vatten, faller den om några ögonblick sönder till 

 en grågrön välling af en stark lerlukt, med hvil- 

 ken blandar sig en ej oangenäm lukt af grönt hö. 

 Slammade och sedan torkade pulvret har en färg, 

 sammansatt af svart, grönt och brunt. TJpphet- 



y ) Gilbeiits Annalen der Phj^sik, XXFV, ic)3. 



