*4j 



tad i kolf för blåsrör, ger den vatten, svafvel- 

 syrlighet och slutligen ett mörkbrunt sublimat, 

 men ingen vidbränd olja. Återstoden år sotsvart 

 och bränner sig röd i öppen luft. Smälter ytterst 

 trögt till en svart, slaggig, ej riktigt fluten massa. 

 Med flusserna förhåller den sig alldeles likt van- 

 liga meteorstenar. Magneten utdrager derur en 

 svart, icke glänsande massa, som det är ganska 

 svårt att befria från den lerlika matrix. 



Det vatten, hvari meteorstenen sönderfaller, 

 utdrager derur ett i vatten lösligt salt. Mot 89.7 

 d. slammadt och vid +100 torkadt stenpulver, 

 svarade 10. 3 d. salt, vägdt i vattenfritt tillstånd. 

 Ur dessa 89.7 utdrog magneten 11.92 d.; men 

 deribland var ännu mycket matrix, som jag icke 

 förmådde afskilja. 



et) Det med magneten utdragna visade sig 

 innehålla tina, hvita , melallglänsande flittror i 

 ringa mängd, och större delen endast under mi- 

 kroskopet rätt urskiljbara. Dessa flittror, utleta- 

 de och lagde i saltsyra, upplöste sig med ut- 

 veckling af vätgas, och voro således metalliskt jern. 

 För att bestämma om en nickelhalt fanns deri, 

 hade jag för litet metallflittror; men betviflar ej 

 dess närvaro, då nickel fanns oxiderad i sten- 

 pulvret. Det öfriga magnetiska upplöstes i salt- 

 syra utan gasutveckling, med mörkgul färg och 

 svag, men bestämd, lukt af svafvelbundet väte. 

 Det magnetiska bestod således af ganska litet me- 

 talliskt jern, litet svafvelbundet jern och till det 

 mesta af jernoxid-oxidul. Spår af chrom kunde 

 icke upptäckas deri vid smältning med litet alkali 

 och salpeter. 



/3) Det med vatten utdragna gaf en blek, 

 gulaktig, i allmänhet svagt färgad, upplösning, 

 som efter frivillig afdunstning lemnade en kristal- 



