1 58 



utan att finna (len. Detta är vanligt med mine- 

 ralier, som hålla talkjord, då fällningen med kau- 

 stik ammoniak behandlas med kali. ÅteruppJös- 

 ning i syra, och fällning med ett tvåfaldt kolsy- 

 radt salt synes icke af Thénard hafva bl i f vi t 

 använd. 



5. P allas] ernet och Pallasolivin. 



Denna ryktbara meteormassa, som genom Pal- 

 las blifvit bekant i Europa, låg nära kammen på 

 ett skifferberg, i en trakt af Siberien, emellan 

 Krasnojarsk och Abekansk. Invånarne der anså- 

 go den för en från himmelen fallen helgedom, 

 och folksagan bevarade på detta sätt minnet af 

 dess fall, faslän historisk anteckning derom sak- 

 nades. Pallas skattade dess vigt till omkring 

 1600 skålpund. Nu lärer den väl vara hel och 

 hållen fördelad emellan allmänna och enskilla 

 mineral-kabinetter. Denna ofantliga meteorsten 

 utgjordes hufvudsakligen af ett skelett af jern, 

 likt ett väljäst bröd, hvars runda och täta hålig- 

 heter voro uppfyllda af en svagt grönaktig, glas- 

 klar olivin. 



Det till analysen använda pallasjernet ham- 

 rades först så, att all dervid fastsittande, ofta ej 

 synbar olivin söndersmulades och afföll. Deref- 

 ter rengjordes det från rost med litet utspädd 

 svafvelsyra, aftvättades väl och torkades vid en 

 temperatur öfver +roo°. Det upplöstes i saltsy- 

 ra och vätgasen leddes genom en upplösning af 

 salpetersyrad silfveroxid, försatt med kaustik am- 

 moniak. I början grumlades icke denna vätska, 

 men mot slutet, särdeles då lösningen understöd- 

 des med värme, erhöllos tydliga spår af utveck- 

 ladt svafvelbundet väte, dock alldeles för obe- 

 tydliga, att till vigten bestämmas, fastän försö- 



