170 



de sedan en obekant tid, på Staden Ellenbogens 

 Rådhus, antyder att det blifvit bemärkt, bvilket 

 föranledt dess tillvaratagande. Det af folket i 

 orten densamma tillagda namnet: Der ver- 

 wiinschte Bur^grcif synes tiUkännagifva , att den 

 fallit under den temligen korla period då Ellen- 

 bogen styrdes af Burggrefvar, h vilket skedde i 

 slutet af i3oo:talet och början af i4oo:talet. Den 

 föi varas nu i Wien. Det stycke jag deraf äger, 

 har säkerligen passerat mänga händer innan det 

 kom i mina, och dess ursprung från Ellenbogener- 

 massan kan således icke anses fullkomligt säkert; 

 men de derpå genom etsning framkallade figurer, 

 öfverensstämma så med det aftryck af "Wiener- 

 styckets figurer, som meddelas i v. Schreibers's 

 Beyträge zur Geschichte und Kentniss meteori- 

 scher Stein- und Metall-mässen, Tab. X, att jag 

 ej har anledning att misstänka någon substitution, 

 särdeles då så solida stycken af meteorjern icke 

 äro allmänna. 



Till analysen användes en afsägad skifva af 

 1.47 gr. vigt. Den löstes i saltsyra. Vätgasen 

 gaf ytterst ringa spår af svafvel i den ammoniak- 

 haltiga silfversolution; men gaf dem dock omiss- 

 känliga. Under lösningen afföll från det renare 

 jernet ett sotlikt pulver, hvilket icke märktes på 

 de Widmanstädtska figurerna, som behollo sig 

 blanka. Jemte detta svarta pulver afföllo likada- 

 na metalliska flittror, såsom från Pallasjernet, men 

 somliga deribland voro temligen stora, liknande 

 sönderbrutna kristaller. Det olösta vägde o.o325 

 eller 2.21 1 procent. 



Lösningen analyserades på lika sätt som pal- 

 lasjernets. Eilenbogener-jernet fanns bestå af 



