öfrigt är här samma fel begånget, som vid Pal- 

 las-jernets fp.sforforenihg.ars undersökning, att fos- 

 forsyra ej eftersöktes i den med bernstenssyrad 

 ammoniak afskilda jernoxiden. De med Bohu- 

 milie-jernet anställda försöken visa, att fosfor verk- 

 ligen finnes i detta jern, utöfver hvad som ingår i 

 de olösliga fosformetallerna. Förmodligen hålla 

 de sednare äfveii der magnesium. 



De nu anförda undersökningarne ådagalägga, 

 att raeteorstenarne äro bergarter, blandade af fle- 

 ra mineralier i nugot varierande förhållanden. 

 Dessa mineralier äro följande: 



1:0 Gediget jern. Detta utgör stundom huf- 

 vudmassan af hvad som nedfallit, dock har in- 

 gen sådan massa fallit sedan 1802, så vidt hit- 

 tills blifvit bekant. De meteor-massor hvari jer- 

 net är den ymnigaste beståndsdelen, söndersprin- 

 ga icke i fallet, och utgöra derigenom de största 

 meteorstenar, som funnits. Jernet deri är stun- 

 dom i tät massa, stundom i vridna större och 

 mindre delar, samt i korn, vanligen fulla af gro- 

 par och ihåligheter, som innesluta stenmassa. Jer- 

 net är blandadt med andra metaller, förnämligast 

 med nickel, hvars qvantitet synes icke vara kon- 

 stant. En kemisk förening af jern och nickel 

 har i det öfriga anskjutit, och, då den trögare lö- 

 ses af syror än det emellanliggande, renare jer- 

 net, så framkomma genom etsning teckningar af 

 dessa kristaller, kände under namn af Widmann- 

 städtska figurer. Då en sådan etsad yta anlöpes, 

 efter polering, blir jernet mörkblått och nickel- 

 legeringen brandgul. Jernet innehåller dessutom 

 små qvantiteter af kobolt, magnesium, mangan, 

 tenn, koppar, svafvel, kol och stundom spår äf- 

 ven af fosfor; svafvel och kol bortgå med vät- 

 gasen. Tenn och koppar upplösas, äfven utan 



