178 



ständighet visa, att meteorstenarne icke blifvit i 

 flytande form utkastade och stelnat sedan, eme- 

 dan en jordbildning under sådana omständighe- 

 ter icke är tänkbar. 



Hvad jag nu anfört gäller om det största an- 

 talet af meteorstenar, hvilka kunna anses alla 

 härröra från en gemensam trakt. Men bland de 

 meteorstenar, som blifvit undersökte, hafva tren- 

 ne visat sig äga en så väsendlligt olika samman- 

 sättning med de öfriga , att man med säkerhet 

 kan säga, att de icke komma frun samma slålie 

 som dessa, utan häri öra antingen från en annan 

 verldskropp, eller från en annan trakt af den 

 som skickar oss de förut omtalade. Deremot of- 

 verensstämma de sins emellan så, att man väl 

 kan förmoda att de hafva samma hemland. Des- 

 sa hafva fallit vid Slannern i Mähren, vid Jonzac 

 och vid Juvenasi Frankrike. Den första har blifvit 

 analyserad först af Moser och sedan af Klaproth, 

 och de andra begge af Laugier. De afvika från 

 de föregående den, att de icke innehålla gediget 

 jern, att de äro ett aggregat af tydligt skiljbara 

 mineralier, ehuru blandniugsdelarue äro ytterst 

 ringa till volymen, och att talkjoidssilikat endast 

 till en ganska obetydlig qvantilet ingår i deras 

 sammansättning. De innehålla deremot, jemle 

 något svafveljern , silikater af kalkjord, lerjord 

 och jernoxidul. De innehålla också chrom. För- 

 hållandet emellan syret i kiseljorden och syret i 

 baserna är sådant, att den förras är mer än lika 

 och mindre än dubbelt så mycket som de sed- 

 nare. Ungefär | af deras massa är löslig i syror 

 (kiseljorden är deri ej inbegi ipen), efter Laugiers 

 analys på meteorstenen från Juvenas, hvarafman 

 väl kan föi möda, att i den lösliga delen håller 

 kiseljord och baser lika syre, och i den olösliga 



