3^3 



att åter till en del reflekteras i den motsatta, 

 o. s. v. i oändlighet; härigenom uppkommer en 

 oändlig serie af ljusvågs-systemer, af hvilka hvart 

 och ett har svagare intensitet än det närmast 

 föregående, och är retarderad t, relativt till det- 

 samma, ett stycke, som är lika med dubbla af- 

 ståndet mellan de reflekterande ytorna. 



Om vi nu till en början inskränka oss till 

 att betrakta de 2:ne första syslemerna, så är det 

 klart att deras resultant måste bero af förhållan- 

 det mellan ljusvågens längd och den qvantitet, 

 med hvilka det ena systemet är retarderadt re- 

 lativt till det andra, så att, om denna qvantitet 

 är lika med J, |, §, \, . . . af ljusvågens längd, så 

 måste resultantens intensitet blifva lika med skill- 

 naden mellan båda systemernas; är den åter en 

 multipel af ljusvågens längd med något helt tal, 

 så måste resultantens intensitet blifva summan 

 af de båda systemernas. Om vi nu antaga, att 

 ljus af alla undulationslängder inom gränserna et 

 (störst) och /3 (minst) passerar genom ett medi- 

 um, som hos en del af detsamma förorsakar en 

 retardation, c, så är tydligt, att intensiteten hos 

 alla de ljussorter, hvilkas halfva undulationsläng- 

 der äro: 



c c c c c c 



c,— ,— , — ,— • • • > » o. s. v., måste 



35-79 im — 1 2Ui+ 1 



vara ett minimum, då deremot intensiteten hos 



de ljussorter, hvilkas halfva undulationslängder äro: 



c c c c c c 



— ,—,— ,— . . . — , o. s. v., måste vara 



2 4"" 2rn 2,n + 2 



ett maximum. Om dessa ljussorter skiljas från 

 hvarandra genom ett prisma, sa måste hvarje 

 ljussort, hvars intensitet är ett minimum, visa 

 sig såsom absorberad, relativt till de mellanlig- 



