327 



„ , 1— r fi ( w+I Ycos.<7+V— 1sin.o)*+« 



A(cos.i\ V-i s in.O=a.(l-r) 3 . i '- ~^— (4) 



1 — r 2 (cos.<7-fv — lsin.y) 



Om man i denna expression tager n oänd- 

 ligt stor, så blir, då r naturligtvis är mindre än i: 



1/ . a(l— '0 a 



A(cos.i-{-Y —lsia.i)= ■ . 



1 — r a (cos.<jr+ V — 1 sia.q) 



Genom åtskiljande af de reella qvantiteterna 

 i denna expression från de imaginära, får man: 



a(l— r} 3 



cos.j'(1 — r z cos.q)-\-r a sin.isin,q ' ^ 



och : 



sin.i'^1 — r a .cos.^)+' ,a cos.i'sin.^=o 



af h vilken sednare expression man får: 



r a sin q 



sin.t= — znzz^n^zzi oc ^ 



Vi— 2r a cos.7+r 4 

 1 — r 3 cos.<7 

 cos.i= — ZZ3ZZZZZZZZ > 

 Vi— 2r a cos.7 + r* 



Insättas dessa värden på sin. i och cos. i i 

 formeln (5), så blir efter reduktion och efter åter- 

 insättande af värdet på cj\ 



A— \ ) (6) *). 



V 



2b 

 l—2r 3 cos.27T—+r< 



*) Tänker man sig den partiella reflektionen från en 

 yla såsom en total reflektion af allt det ljus som 

 träffar kroppens partieklar, så är det tydligt, att, då 

 man gör afseende å particklarnes form, och såsom 

 förut, kallar ra den reflekterade delen , d. v. s. (i — r)a 

 den i den ursprungliga riktningen fortgående, icke 

 hela qvantileten ra kan återgå i den motsatta rikt- 

 ningen, ulan att en del af densamma måste reflekteras 

 i olika riktningar. Men för att öfvertyga sig derom 

 att en sådan ändring i den antagna hypotesen icke 

 i något väsendtligt afseende ändrar den uppkomman- 

 de resultanten, behöfvcr man blott autaga, att den 



