33o 



föga genomskinlig och alt dess färg bör draga 

 åt rödt. 



Flytta vi Fig. i ändå något längre, t. ex. 

 om vi supponera att ib är lika med gröna lju- 

 sets halfva undulationslängd, så finna vi att hela 

 spectrum ligger i intensitetens minimum; krop- 

 pen måste då, om r är så stor att intensitetens 

 minimum ligger under gränsen för vårt ögas käns- 

 lighet, vara ogenomskinlig ; i annat fall måste 

 den synas svart. Fortfara vi nu att föra fig. 2 

 längre och längre framåt, d. v. s. att supponera 

 allt större och större retardationer, så få vi spe- 

 ctra der maximum af intensitet inträfFar succesivt 

 i det violetta, blåa, gröna, gula och röda, och 

 der komplementar-färgerna äro mer eller mindre 

 absorberade; tänka vi oss nu äfven qvantiteten 

 /•, hvaraf intensitetens verkliga storlek, men ej 

 läget af dess maxima och minima beror, såsom 

 olika hos olika kroppar, så inses lätt att man på 

 detta sätt kan föreställa sig alla njancer aj krop- 

 parnes naturliga färg,, äfvensom af deras mer 

 eller mindre genomskinlighet uppkomma *). 



*) Om man beräknar resultanten af de reflekterade 

 strålarne, hvilkas intensiteter äro (se Tab. pag. ri) 

 ra, ra. (1 — r) 2 , ra (1 — r) 2 , r 2 . . . o. s. v. på samma sätt 

 som vi förut beräknat resultanten af de genomgång- 



na, så blir dess intensitet: 



y; 



ra. 1/ 1+2(1— 2;-)cos.27r — + (1— 2r) a 



V 



2b 

 -2r s .cos.2n. K 4 



„ 2b „ 

 Om denna expression differentieras i afseende å — , sa 



ni 



synes att A' blir maximum då — Sr o, 1, 2, 3, 4> — 



