334 



blåa att småningom minskas i intensitet, ända till 

 dess en total absorbtion af den blåa ändan af 

 spectrum uppkommer. I den mån den totala ab- 

 sorbtionen framgår mot den röda ändan af spe- 

 ctrum uppstår, fram före densamma, nya svarta 

 streck, ända till dess att, vid en viss intensitet 

 bos gasens färg, hela spectrum är absorberadt, 

 med undantag af ett litet stycke af det röda, som 

 nu är uppfyldt med alldeles svarta streck. 



Detta vackra absorbtions-fenomen förklaras 

 med yttersta lätthet och presision genom anta- 

 gande af 2:ne särskilta retardations-orsaker. Man 

 behöfver nemligen endast antaga, att den ena 

 retardationen är ungefär lika med det röda lju- 

 sets undulationslängd och den andra omkring i 5o 

 gånger större. Den del af intensitets-kurvan, som 

 svarar mot den första retardationen har formen 

 AB (Fig. 3); den del af densamma, som sva- 

 rar mot den andra, formen CD. Resultanten af 

 båda måste derfore kunna uttryckas genom en 

 kroklinia, som har karakteren af EF. 



Med den stigande intensiteten af iodgasens 

 färg, måste vi föreställa oss att r och r ökas, 

 hvilket således icke kan hafva inflytande på lä- 

 get af minima, utan endast på intensitetens ab- 

 soluta storlek. Ju större r och r blifva, ju min- 

 dre måste denna intensitet äfven blifva. Då man 

 måste föreställa sig att ljuset måste hafva en 

 viss intensitet för att blifva märkbart för vårt öga, 

 och då man således kap uttrycka denna gräns 

 för Ögats känslighet genom en linia, så synes, att 

 förökandet af r och r måste nedföra intensitets- 

 kurvan mot denna linia. Om vi nu lägga Fig. 2 

 på Fig. 3, och antaga att linien AB på Fig. 2 före- 

 ställer gränsen för ögats känslighet, så kunna vi 

 åskådliggöra inverkan af de förökade värdena på 



