338 



let med det ljusa orangea streck, som bildas i 

 spectrum af en vanlig ljuslåge. Då vi betrakta 

 en ljuslåga, finna vi, att den består af flera olika 

 afdelningar. Den inre, egentligen lysande, lågan 

 innehåller, som man vet, glödande particklar, hvil- 

 ka först i lågans yttre kant, eller då den kom- 

 mer i kontakt med luften, undergår verklig för- 

 bränning. Den yttre lågan är der före af helt 

 annan beskaffenhet än den inre; den har äfven 

 ett helt annat utseende; den är nemligen föga 

 lysande och har en blek orangefärg. Den neder- 

 sta delen af lågan har deremot blå färg, och lik- 

 nar i alla afseenden den som bildas vid en lång- 

 sam förbränning af kol. Som denna låga upp- 

 kommer från den punkt der sjelfva veken kom- 

 mer i beröring med luften, anser jag det ganska 

 sannolikt, att den leder sitt ursprung från en 

 långsam förbränning af densamma. 



Om man emellan lågan och den öppning 

 genom hvilken man låter ljuset gå till prisman, 

 sätter ett stort solglas på det sätt, alt man med 

 detsamma formerar en förstorad bild af den förra 

 på den sednare, så kan man genom glasets flytt- 

 ning, lägga hvilken del af lågans bild man be- 

 hagar på öppningen, och sålunda särskilt under- 

 söka hvilken del af lågan som helst. Om man 

 nu flyttar bilden så, att endast dess yttersta kant 

 ligger på öppningen, och således endast ljuset af 

 den yttre lågan kan gå genom densamma, så 

 finner man, att spectrum absolut icke innehåller 

 något annat än det orangea strecket. Om vi för- 

 ändra öppningens form eller bredd, så finna vi, 

 att det orangea strecket undergår alldeles samma 

 förändring, så att detsamma alltid blir en full- 

 komlig bild af öppningen. Om lågans bild flyt- 

 tas, så att den inre lysande delen kommer på 



