348 



Om denna expression differentieras i afseen- 

 de å q, så synes att A blir maximum eller mini- 

 mum så ofta sin. ^år = ö, d. v. s. att A blir 



maximum då — är lika med o, i, 2, 3, 4> o. s. v. 



2b 



och minimum då — är lika med -, -, -, l — d. v. s. 



>. 2 7 2' 2' 2 * 



under alldeles samma omständigheter som då de 

 reflekterande ytorna supponerades vara endast 

 a:ne. Häraf följer att: 



a 



A maximum=a.i—r = al— r (i-\ ^ 



9 



j . . ml — /wr 3 + l — r • m mr 1 



o. A minimum =a.l—r ■ — a\— r (1 



?> 



1 + 1-r 1+1 



Om vi nu jemföra intensiteterna i maximum och 

 minimum med h varandra så blir: 



* + ±z=i 



A maximum i_i_ r( , 



A minimum t mr * 



1+1— r 

 Om vi nu taga i betraktande att r måste 

 vara en ytterst liten qvantitet, så reduceras of- 



vanstående formel till ~ = 1 + — . Vi inse så- 



A min. Z 



ledes häraf att förhållandet emellan intensiteter- 

 na i maxima och minima måste blifva så myc- 

 ket större, ju större m är, d. v. s. ju större djup 

 det absorberande medium har. Vi finna derföre 

 här ett skäl till den betydliga skillnaden mellan 

 solspectrums maxima och minima då de absor- 

 berande media äro solens och jordens atmosferer. 

 Dessutom finnas många omständigheter som 

 göra vårt bedömmande af de relativa intensiteterna 

 i maxima och minima ganska osäkert. Samma ljus- 

 låga, soin om aftonen är tillräcklig att upplysa vårt 



