36o 



hetsmåttet, bör man dock, för att vara fullt .sä- 

 ker på termometerns angifvelser, efterse, tid ef- 

 ter annan, nollpunktens läge, och blifver det här- 

 vid observerade beloppet af flyttningen, en kon- 

 stant qvantitet att subtrahera från hvarje gradtal 

 öfver noll och att addera till hvarje sådant un- 

 der noll. 



Hvad orsaken till nollpunktens förändring 

 beträffar, måste den nödvändigt ligga uti en för- 

 minskning af kulans volym. Några Fysici hafva 

 väl förmodat den härröra deraf, att luft absor- 

 berades af qvicksilfret, livarvid dettas volym 

 skulle ökas, men att denna åsigt är alldeles orik- 

 tig bevisas derigenom, att nollpunktens flyttning 

 äger i synnerhet rum uti de termometrar, som 

 äro fullkomligt lufttomma, men deremot, antingen 

 alldeles icke, eller åtminstone högst obetydligt 

 liti dem, som innehålla luft. Kulans volyms-för- 

 minskning åter härrör sannolikt af atmosferens 

 utifrån skeende tryckning, mot hvilken qvick- 

 silfver-kolonnen, allt efter sin med temperaturen 

 föränderliga höjd, endast kan göra ett mindre be- 

 tydligt motstånd, i fall termometern är lufttom. 

 Det är visserligen sant, att härvid synes ännu 

 blifva oförklaradt, h vårföre i hoptryckningen af 

 kulan ej inträffar, till hela sitt belopp, straxt 

 efter igenblåsningen, utan äfven sedermera fort- 

 far att ökas. Man skulle dock kunna uppgifva 

 härtill följande förklaring, ehuru den ännu må- 

 ste anses såsom blott hypotetisk. Om atmosfe- 

 rens tryckning == h, och qvicksilfver-kolonnens 

 höjd, räknad fråii början af röret = mt, der t= 

 termometergraden, så är, när man abstraherar från 

 kulans diameter, utvändiga tryckningen på kulan 

 = h — mt, och blifver således desto större ju min- 

 dre t är, d. v. s. kulan blifver desto mera ihop- 



