36 1 



tryckt ju lägre temperaturen är. Då glaspartik- 

 lar ne härvid komma att blifva, så tillsägandes, 

 ihopkilade mellan hvarandra, är det åtminstone 

 ej omöjligt, att de, vid qvicksilfver-kolonnens sti- 

 gande och den häråt' härrörande förminskningen 

 uti tryckning på kulan, ej kunna fullt återtaga 

 sin förra, mot den högre temperaturen svarande 

 ställning, utan kulan verkligen blifver trängre än 

 den annars vid denna temperatur skulle vara. 

 Ju oftare eller ju längre tid kulan blefve utsatt 

 för en betydligare köld, desto märkbarare skulle 

 äfven dess förminskning blifva. Det är tydligt, 

 att denna mekaniska volym-förminskning ej far 

 till sina följder förblandas med den, som på sam- 

 ma gång äger rum genom sänkningen i tempe- 

 raturen, emedan, om denna ensam verkade, par- 

 ticklarne skulle närma sig till hvarandra med bi- 

 behållande af sitt relativa läge, h varigenom vid 

 repeterade upphettningar till samma grad, de 

 alltid skulle vid denna återkomma till samma in- 

 bördes afstånd. Är t\^\\ af Vicat nyligen °) med- 

 delade uppgift riktig, alt en spänd metalltråd, 

 ehuru den härtill nyttjade vigt, är vida mindre 

 än den, som tråden kan bära, utan att genast 

 lida en permanent förlängning, efter en längre 

 tids förlopp befinnes betydligt förlängd, så synes 

 det ej otroligt, att en länge fortfarande tryckning 

 skulle kunna förorsaka hos glaset en permanent 

 qvarblifvande ihoptryckning. Att nollpunktens 

 höjning ofta är ganska irregulier, ocJi således ej 

 proportionell med tiden, synes äfven blifva af 

 denna förklaring en följd, emedan proportionali- 

 teten endast i det fall borde kunna äga rum, då 

 temperaturen for bl ef ve oförändrad och således 



*) Annal. de Physiquc & Chem. To tu. 54, pag. 35. 



