3 7 4 



och måste bibehålla temperaturen 100+t, anser 

 jag ligga uti den mångfaldigt större egentliga vär- 

 me vätskan äger än ångan, till följe hvaraf den 

 värmeförlust, som ångan skulle lida genom dilata- 

 tion, i ögonblicket ersattes från det å alla sidor 

 omgifvande vattnet. Hvad åter det beträffar, att 

 ångans elasticitet kan fortfara, att uti den öf- 

 ver ioo° upphettade vätskan vara större än at- 

 mosferens tryckning, så är detta visserligen svå- 

 raste punkten af förklaringen, och synes vid för- 

 sta påseendet vara omöjligt, men är dock, enligt 

 min tanke, ej blott förklarligt, utan äfven nöd- 

 vändigt. Man har allmänt antagit, att ångan vo- 

 re i den öfver ioo° varma vätskan dilaterad, så 

 att, om dess volym vid ioo° eller i saturations- 

 tillstånd vore = <y, dess volym uti vattnet vid 

 ioo°+£, vore: 



1 + 0,00375 (100 + t) 

 ~ V 1,375 * 



och man har vidare antagit, att ångan under den- 

 na volym och med atmosferens elasticitet upp- 

 stege ur vattnet, och således ovilkorligen måste 

 bibehålla äfven härefter temperaturen roo° + £. 

 Ehuru riktigt detta resonnement än förefaller, är 

 dock en vigtig omständighet förbisedd härvid, 

 nemligen den, att den dilaterade 'vattenångan 

 är, sä länge den är (jvar i vattnet^ på alla si- 

 dor omgifven af detta, som således kontinuerligt 

 fortfar, att evaporera uti den, vid temperatu- 

 ren ioo° + £, ej saturerade ångvolymen. Den 

 härvid ökade elasticiteten utvidgar väl ständigt 

 ångans volym under passagen genom vattnet, men 

 lika ögonblickligt genererar det hetare vattnet 

 mera ånga, så att elasticiteten måste alltid noggrant 

 blifva svarande mot vattnets temperatur, tills 

 slutligen ångvolymen lemnar vattenytan, och, då[ 



