4i5 



följden blefve ofelbart en ögonblicklig stängning 

 af valvlerna i venae jugulares och subclavias, samt 

 en stagnation af det venösa blodet i hufvudet, 

 förnämligast i bjernan, hvaraf uppkomma ruptu- 

 rer af fin vaggade kärl, samt sålunda apoplexia 

 cerebralis sanguinea. 



Om ej en lika stark ström från vena cava 

 superior är att förmoda till följe af likartade mu- 

 skel-rörelser, så okas dock blod-tilloppet något 

 under den upprätta ställningen genom tyngden 

 af det blod, som kommer från hufvudet och 

 halsen; och detta skulle äfven, om icke en egen 

 inrättning förebyggde det, inflyta eller insprutas 

 i den undre hålåderns öppning. Följden deraf 

 blefve naturligtvis en stagnation i det undre hål- 

 åder-systemet, som förnämligast korame att in- 

 verka på lefvern, livars blodådror ingå närmast 

 hjertat, samt äro störst och kortast* En sådan 

 stagnation af blodet i lefvern och underlifvet 

 skulle ofelbart medföra suspension af gall-afsönd- 

 ringen, gulsot och alla följderna af en plötslig 

 kongestion i tarmkanalens slemhinna. Det är så- 

 lunda visadt, att en inrättning var nödvändig, 

 som afledde de båda hålåder-strömmarne från 

 hvars andras mynningar. En sådan inrättning 

 är den jag här haft äran beskrifva ocli den som 

 Lower redan, fastän mindre exakt, antydt. Genom 

 denna inrättning kommer blodströmmen från ve- 

 na cava superior att löpa utefter det mot höger 

 sluttande planet af det öfre septum, hvars rand 

 slutar med limbus, och h vilken rand fram dragés 

 af den ringmuskel, som går från limbus till au- 

 ricula, så att denna blodström i stället att fort- 

 sätta sitt lopp nedåt i riktningen af den öfre hål- 

 åderns egen kanal, i stället måste gå åt sidan 

 direkt till mynningen af högra hjertkamiHaren. 



