4^9 



så kallade vialicum. Här togo hans studier snart 

 en bestämd riktning, och ehuru filosofien, samt 

 så väl de klassiska som moderna språken räkna- 

 de honom bland sina ifrigaste idkare, ägde dock 

 de matematiska vetenskaperna nog retelse, att 

 företrädesvis tillvinna sig hans verksamhet. Den 

 rastlösa håg, h varmed han häråt egnade sig, be- 

 lönades snart af Professorerne Nordmarks, Swan- 

 bergs och Bredmans uppmuntrande bevågenhet, 

 samt förskaffade honom, 1 8 1 1, plats såsom Ama- 

 nuens vid Observatorium i Upsala. På den först- 

 nämdes rekommendation antogs han äfven åtskil- 

 liga gånger till lärare i enskilta hus, men såg 

 sig häraf alltför mycket hämmad i sin längtan 

 att uteslutande tillfredsställa eget kunskapsbegär 

 och nödgades snart lemna dessa befattningar. 



Nu började han att, genom enskilta lek- 

 tioner i matematiken, biträda andra studerande, 

 men de obetydliga tillgångar, hvilka han häri- 

 genom förskaffade sig, voro, oaktadt den ytter- 

 sta sparsamhet, ändock otillräckliga för hans dag- 

 liga, inskränkta behof, och han skulle hafva nöd- 

 gats lemna Universitetet, om icke några kamra- 

 ter, af hvilka han alltid särdeles vänskapsfullt om- 

 fattades, med honom delat sina visserligen ej öfver- 

 flödiga tillgångar, samt derigenom gjort det möj- 

 ligt för honom, att fortsätta sina studier och att 

 slutligen anmäla sig till 1 8 1 5 års Magister-Promo- 

 tion. Vid detta tillfälle erhöll Harfvefeldt ett 

 nytt prof på kamraters välvilja, då Promotionens 

 ultimus Honorarius, hvilken vanligtvis äger att be- 

 sörja dervid nödiga anordningar och fördenskull 

 befrias från promotions-umgälder, afsade sig den- 

 na rättighet, i följe hvaraf Harfvefeldt, den tre- 

 dje i ordningen, inträdde i dennes ställe såsom 

 gratialist. 



